Договор от Тлателолко
Договорът от Тлателолко за неразпространение на ядреното оръжие в региона на Карибско море и Латинска Америка. е подписан на 14 февруари 1967 г. [4] Всички страни от региона, с изключение на Бразилия и Аржентина подписват договора [5].
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6f/Nwfz.svg/400px-Nwfz.svg.png)
Договор | Ареал | Площ | Държави | В сила от |
---|---|---|---|---|
Антарктически | Антарктида | 14 000 000 km2 | 23 юни 1961 | |
В Космоса | В Космоса | 10 октомври 1967 | ||
Тлателолко | Латинска Америка Карибско море | 21 069 501 km2 | 33 | 25 април 1969 |
В световната акватория | Световна акватория | 18 май 1972 | ||
Раротонга | Южен Пасифик | 9008,458 km2 | 13 | [1]11 декември 1986 |
Бангкок | ASEAN | 4465,501 km2 | 10 | [2]28 март 1997 |
Монголия | Монголия | 1 564 116 km2 | 1 | 28 февруари 2000 |
Централна Азия | Централна Азия | 4003,451 km2 | 5 | [3]21 март 2009 |
Пелиндаба | Африка | 30 221 532 km2 | 53 | 15 юли 2009 |
Total: | 84 000 000 km2 | 116 |
Предложението за договора е на мексиканския Президент, Адолфо Лопес Матеос, и е реализиран с усилията на мексиканския дипломат Алфонсо Гарсия Роблес[6] в отговор на страховете породени от кубинската ракетна криза, за което Кралската шведска академия на науките присъжда на Гарсия Роблес Нобеловата награда за мир през 1982 г.
Като се изключи Протокол №1 от договора, нератифициран от Американския Сенат, [7] всички останали страни подписали договора го ратифицират в пълния му текст.
Произхождащи положения
редактиранеПо силата на договора, държавите участнички се задължават да забраняват и предотвратяват „опитите със, употребата на, производството, екипирането или придобиването на каквито и да е елементи на ядрено оръжие“ както и „получаването, складирането, инсталирането, изстрелването или притежанието на всякакви форми ядрено оръжие.“
Договорът включва два допълнителни протокола:
- Протокол 1., обвързва с договора страните с презокеански териториални владения в региона – а това са Нидерландия, Великобритания, Франция и САЩ.
Нидерландия | Великобритания | Франция | САЩ |
---|---|---|---|
Ангуила, Вирджинските острови,
|
Френска Гвиана
|
Пуерто Рико,
|
- Протокол 2., задължава останалите световни ядрени или да се стараят да не подкопават без ядрения статут на зоната. Той е подписан и ратифициран от САЩ, Великобритания, Франция, Китай и Русия.
Договорът създава провизии за механизми на обстоен контрол и удостоверение, под надзора на специално сформираната Агенция за Забрана на Ядрените Оръжия в Латинска Америка и Карибите (оригинално съкращение: OPANAL), с главна квартира в Мексико сити.
История на договора
редактиранеКонференцията състояла се в района на Мексико сити, Тлателокло, през 1967 <--година, започва на--!> приключва на 14 февруари след подписване, от страните на региона присъстващи и представени в региона, на договор с цел съхраняване на безядрения до онзи момент статут на Латинска Америка. За пръв път в световната дипломатическа история, договор за създаване на ЗСЯО се разпростира над такава обширна населена територия. За сравнение, подписаният през 1961 година договор урегулира зоната на Антарктика и съответно на изключително ниска средна гъстота на населението. Още през 1967 година всички Латиноамерикански държави, с изключение на Куба и Аржентина, подписват договора още през 1967 г., като се включват Тринидад и Тобейго и Джамейка. Към 1972 година договорът е ратифициран от сигнаторите. Договорът влиза в сила на 22 април 1968 г., след като към ратифицирането на договора от Мексико се включва и Ел Салвадор, отказвайки се от провизиите по член 28 за влизане в сила.
Аржентина ратифицира договора едва през 1994, повече от 26 години след подписването му, съответно била без защитата на договора по време на войната за Малвинските островите (Фолкландската криза).
И други латиноамерикански англоезични нации се присъединяват скоро, след получаване на независимостта си от Великобритания през 1968, 1975 и 1983 г. Други се включват доста по-късно (през 1989, 1992, 1994, 1995), катовсички го ратифицират в рамките на 4 години от подписването. Независимо от по-късното присъединяване, британските колонии са били защитени от договора от подписването на Протокол I от Великобритания.
Нидерландия ратифицира Протокол I през 1971; Суринам подписва договора през 1976, скоро след обявяване на независимостта си от Холандия, но го ратифицира едва през 1997, 21 години след включването си.
САЩ подписват Протокол I отнасящ се до Пуерто Рико и ам. Вирджински о-ви през 1977 и ратифицират през 1981.
Франция подписва Протокол I за карибските си владения и Френска Гвиана през 1979, но го ратифицира едва през 1992.
Всичките пет ядрени държави ратифицират Протокол II през 1979.
Куба е последната държава от региона, подписала договора през 1995 и ратифицирала го на 23 октомври 2002, по този начин се приключва процеса а включване на всичките 33 страни от Латинска Америка и Карибите. Куба ратифицира „с особено мнение“ поради резервации относно Базата Гуантанамо. [8]
Външни препратки
редактиране- Tекст на договора на английски Архив на оригинала от 2011-04-30 в Wayback Machine.
- уебстраница на контролиращата агенция OPANAL Архив на оригинала от 2013-08-07 в Wayback Machine.
- Зона на сила, вкл. океаните Архив на оригинала от 2013-05-18 в Wayback Machine.
- Ратификационен статут и подписи Архив на оригинала от 2009-10-02 в Wayback Machine.
- The Official History of the Falklands Campaign: War and diplomacy By Lawrence Freedman
Източници
редактиране- ↑ www.opanal.org
- ↑ www.armscontrol.org
- ↑ www.earthtimes.org
- ↑ Epstein, W., (2001). The making of the treaty of Tlatelolco. J. of the History of International Law 153: 153 – 79. William Epstein was for many years Director of the Disarmament Secretariat of the U.N. He prepared the first draft for of the Treaty.
- ↑ John R. Redick (1975). Regional nuclear arms control in Latin America. International Organization, 29, pp. 415 – 445;...Treaty of Tlatelolco) was signed in 1967 and is now in force for eighteen Latin American nations (the important exceptions being Argentina and Brazil).
- ↑ Альфонсо Гарсия Роблес в энциклопедии „Кругосвет“.
- ↑ John R. Redick (1981). The Tlatelolco regime and nonproliferation in Latin America. International Organization, 35, pp. 103 – 134; ...full support by certain Latin American States (Argentina, Brazil, Chile, Cuba) has been negatively affected by the failure of the U.S. Senate to ratify Tlatelolco's Protocol I. Nuclear programs of Argentina, Brazil, and Mexico are expanding rapidly and these nations are forming linkages with West European countries...
- ↑ Treaty of Tlatelolco – Cuba, United Nations treaty records