Feohromocitom
Feohromocitom (Tumor srži nadbubrežne žlijezde) (Tumor hromafinskih ćelija) (Paragangliom) | |
---|---|
![]() Normalni ostatak nadbubrežne žlijezde (lijevo) s feohromocitomom (desno) koji zahvata srž nadbubrežne žlijezde
| |
Klasifikacija i vanjski resursi | |
ICD-10 | D35.0, C74.1 |
ICD-9 | 227.0, 194.0, 255.6 |
ICD-O: | M8700/0 |
OMIM | 171300 |
DiseasesDB | 9912 |
MedlinePlus | 000340 |
eMedicine | med/1816 radio/552 ped/1788 |
MeSH | D010673 |
Feohromocitom (PHEO ili PCC) je rijedak tumor srži nadbubrežne žlijezde sastavljen od hromafinskih ćelija, također poznatik kao feohromociti.[1] Kada se tumor sastavljen od istih ćelija kao i feohromocitom razvije izvan nadbubrežne žlezde, naziva se paragangliom.[2] Ovi neuroendokrini tumori su sposobni proizvoditi i oslobađati ogromne količine kateholamina, metanefrina ili metoksitiramina, što dovodi do najčešćih simptoma, uključujući hipertenziju (visok krvni pritisak), tahikardiju (ubrzan rad srca) i dijaforezu (znojenje).[3] Međutim, neće svi ovi tumori lučiti kateholamine. Oni koji to ne rade nazivaju se tihi biohemijski i uglavnom se nalaze u glavi i vratu[4] Dok pacijenti s biohemijski tihom bolešću neće patiti od tipskih, gore opisanih manifestacija bolesti, tumori rastu i komprimiraju okolne strukture glave i vrata, što može rezultirati pulsirajućim tinitusom (zujanjem u ušima), gubitkom sluha , slušna punoća, dispneja (otežano disanje) i promuklost.[5] Dok su tumori glave i vrata parasimpatički, njihovi simpatički dvojnici su pretežno locirani u abdomenu i karlici, posebno koncentrisani na Zuckerkandlov organ.[6]
Znakovi i simptomi
[uredi | uredi izvor]Znakovi i simptomi feohromocitoma su oni koji se odnose na hiperaktivnost simpatičkog nervnog sistema.[7] Klasična trijada uključuje glavobolju (vjerovatno povezane s povišenim krvnim pritiskom ili hipertenzijom), tahikardiju (povećan broj otkucaja srca i dijaforezu (pretjerano znojenje, posebno noću, poznata i kao hiperhidroza). Međutim, malo je vjerovatno da će pacijenti imati kontinuirane simptome. Zbog paroksizamske prirode sinteze i oslobađanja kateholamina, pacijenti mogu doživjeti "napade" ili "čarolije" gdje su iznenada preplavljeni znacima i simptomima svog tumora.[8] Napadi se mogu javiti spontano (bez upozorenja) ili mogu biti izazvani raznim farmaceutskim agensima, hranom, intraoperativnom manipulacijom tumora, intubacijom ili tokom indukcije anestetikom.[9]
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a8/201405_adrenal_medulla.png/220px-201405_adrenal_medulla.png)
Životni stil | Lijekovi | Dijeta |
---|---|---|
Fizički napor | Histamin | Sir |
Anksioznost/stres | Metoklopramid | Fermentirano vino/pivo |
Trauma/Bol | Glukagon | Paradajz |
Mokrenje | ACTH | Kafa/Grah |
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f5/Gray1120-adrenal_glands.png/220px-Gray1120-adrenal_glands.png)
Dok su gore navedeni simptomi klasični, prijavljene su i druge uobičajene kliničke manifestacije i uključuju (bez određenog redoslijeda)[3][9]
- Blijedilo
- Netolerancija toplote
- Gubitak težine
- Nelagoda u grudima i/ili abdomenu
- Mučnina/Povraćanje
- Zatvor
- Ortostatska hipotenzija
- Medicinski definiran kao smanjenje sistolnog krvnog pritiska (gornji broj) od 20 mm Hg ili dijastolnog krvnog pritiska (donji broj) od 10 mm Hg nakon promjene položaja iz ležećeg ili sjedećeg u stojeći položaj[11]
- Osjećaj vrtoglavice ili vrtoglavice nakon nagle promjene položaja
- Psihijatrijske manifestacije
- Anksioznost, napadi panike, nervoza, drhtavica
- Hiperglikemija (visok šećer u krvi)
Genetika
[uredi | uredi izvor]Dosadašnje procjene predviđaju da je više od 40% svih feohromocitoma povezano s naslijeđenom mutacijom zametnom mutacijom podložnosti.[12] Od preostalih 60% tumora, više od 30% je povezano sa somatskim mutacijama.[13] S obzirom na visoku povezanost s naslijeđem, Endokrinološko društvo Sjedinjenih Država preporučuje da svi pacijenti kojima je dijagnosticiran feohromocitom prođu evaluaciju kod genetskog savjetnika kako bi razmotrili genetičko testiranje.[14] Najnoviji podaci pokazuju da postoji 25 gena za osjetljivost na feohromocitom; međutim, samo 12 je prepoznato kao dio dobro poznatog sindroma.[6] Određivanje genetskog statusa bolesnika s feohromocitomom je ključno – svaki gen se nasljeđuje na drugačiji način, povezan sa specifičnim karakteristikama bolesti i može povoljnije reagirati na određene opcije liječenja. Nadalje, rana identifikacija može usmjeriti liječnike na preporuke za skrining za prvostepene rođake pacijenata s feohromocitomom.[15] Ne postoji konsenzus o tome kako i kada asimptomski nositelj (pojedinac koji ima genetičku varijantu povezanu s feohromocitomom, ali nema trenutnih dokaza o bolesti) treba procijeniti. Razgovori bi se trebali odvijati na individualnom nivou s pacijentom i njegovim liječnikom kako bi se razvio personalizirani plan skrininga koji se mijenja između biohemijske (krvne analize) procjene i snimanja cijelog tijela kako bi se pratila progresija bolesti.[16]
Nasljedni sindromi
[uredi | uredi izvor]Sljedeće tabele detaljno opisuju klinička onilježja dobro poznatih varijanti gena za nasljedni feohromocitom [12][13][15][17][18][19][20]
Gen | Nasljeđivanje | Penetrabilnost | Metastatski potencijal | Karakteristike bolesti | |
---|---|---|---|---|---|
MEN2 | RET | Autosomno dominantno | 40–50% | < 5% | Karcinom srži štitnjače, hiperparatireoza, marfanoidni habitus, feohromocitom |
VHL | VHL | 10-30% | 5% | Karcinom bubrežnih ćelija, NET gušterače, mrežnjačni i CNS-ni hemangioblastom, feohromocitom | |
NF1 | NF1 | 1–5% | 12% | Neurofibromi, cafe-au-lait makule, liš čvorići, kognitivno oštećenje, feohromocitom |
MEN2 (višestruka endokrina neoplazija-2); VHL (von-Hippel Lindau); NF1 (Neurofibromatoza-1); NET (neuroendokrini tumor); CNS (centralni nervni sistem)
Gen | Nasljeđivanje | Penetrabilnost | Metastatski potencijal | 1o Karakteristike bolesti | |
---|---|---|---|---|---|
PGL1 | SDHD | Autosomno dominantna | 90% | <5% | Parangliom glave i vrata, feohromocitom, gastrointestinalni stromni tumor |
PGL2 | SDHAF2 | 100% | Nisko | Paragangliom glave i vrata | |
PGL3 | SDHC | Autosomno dominantan | Nedosljedno | Nedosljedno | Feohromocitom, paragangliom glave i vrata, gastrointestinalni stromalni tumor |
PGL4 | SDHB | 30–50% | 30–70% | Paragangliom glave i vrata, feohromocitom, gastrointestinalni stromni tumor | |
PGL5 | SDHA | 10–15% | Nisko | Feohromocitom, paragangliom glave i vrata, gastrointestinalni stromni tumor |
SDHx (podjedinica sukcinat dehidrogenaze x)
Nasljeđivanje | Penetrabilnost | Metastatski potencijal | 1o Karakteristike bolesti | |
---|---|---|---|---|
MAX | Autosomno dominantna | Nedosljedno | < 5% | Bilateralni feohromocitom |
TMEM127 | Nedosljedno | Nisko | Feohromocitom, paragangliom glave i vrata |
MAX (MYC pridruženi faktor X); TMEM127 (transmembranski protein 127)
Druge varijante gena
[uredi | uredi izvor]Bilo je nekoliko objavljenih slučajeva drugih, rijetkih gena za osjetljivost povezanih s feohromocitomom:
- Pacak–Zhuangov sindrom[21][22][23][24][25]
- Faktor 2 alfa izazvan hipoksijom (HIF2A)
- Policitemija
- Duodenumski somatostatinom
- Mrežnjačne i rožnjačne vaskularne promjene
- Paragangliom/feohromocitom
- Feohromocitom i tumori džinovskih ćelija kostiju [26]
- Carneyjeve trijade
- Gastrointestinalni stromni tumor
- Plućni hondrom
- Paragangliom
- Carney-Stratakisov sindrom [27]
- Gastrointestinalni stromni tumor
- Paragangliom
Opisano je nekoliko dodatnih varijanti gena, ali date informacije su nedosljedne i nije postignut konsenzus u zajednici da li su ove mutacije zaista geni osjetljivosti na feohromocitom.
Dijagnoza
[uredi | uredi izvor]Ako pacijent ima karakteristične znakove i simptome feohromocitoma i donese se odluka o dodatnoj biohemijskoj (krvnoj) evaluaciji, diferencijalna dijagnoza je važna jer je vjerojatnije da je nešto drugo nego feohromocitom, s obzirom na relativnu učestalost od 0,8 /100.000 čovjek/godina.
Endokrini | Kardiovaskularni | Nervni | Psihijatrija | Ostali |
---|---|---|---|---|
Hipertiroidizam | Srčana insuficijencija | Migrena | Anksioznost | Porfirija |
Karcinoidni sindrom | Aritmija | Moždani udar | Panični poremećaj | Lijekovi[b] |
Hipoglicemija | Srčana ishemija | Epilepsija | Upotreba supstanci, uključujući ali ne ograničavajući se na upotrebu kokaina | |
Menopauzni sindrom | Barorefleksni poremećaj | Meningiom | Faktički poremećaj (zloupotreba lijekova bez recepta kao što je pseudoefedrinski simpatomimetik) | |
Karcinom srži štitnjače | – | POTS | – |
Liječenje
[uredi | uredi izvor]Metastatski feohromocitom se najbolje liječi uz učešće multidisciplinarnog tima koji čine onkolozi, hirurzi, radiolozi, ljekari nuklearne medicine i endokrinolozi . Postoji nekoliko opcija liječenja koje su dostupne pacijentima, ovisno o zahvaćenosti i lokaciji bolesti:
- Hirurgija
- Radijcijska terapija
- Hemoterapija
- Radionuklid]]na terapija
- Jod-131 meta-jodbenzilgvanadin (MIBG)
- Jod nije koristan samo u lociranju prisustva metastatske bolesti, već i kao dostupan modalitet liječenja.[28]
- Radionuklidna terapija peptidnim receptorima (PRRT)
Prognoza
[uredi | uredi izvor]Prema američkom Nacionalnom institutu za kancere, prognoza se definira kao vjerojatni ishod bolesti ILI šansa za oporavak ili recidiv.[30] This is an extremely difficult question when it comes to pheochromcytoma, and the answer depends on the patients genetic status, presence of metastatic disease, and the location of their primary tumor.[31] Članak o prognozi objavljen 2000. godine izvijestio je o 91% stopi petogodišnjeg preživljavanja u njihovoj populaciji pacijenata; međutim, važno je napomenuti da je preko 86% njihovih pacijenata imalo sporadične tumore (nema poznate mutacije), koji obično imaju nizak maligni potencijal.[32] U 2019. godini, konzorcij od skoro dvadeset evropskih medicinskih centara pogledao je prognozu malignog feohromocitoma i podaci se uveliko razlikuju od izvještaja o sporadičnim, pojedinačnim tumorima, sa srednjim preživljavanjem od 6,7 godina.[33]
Nedavna literatura detaljno opisuje nekoliko faktora koji predviđaju ubrzanu progresiju bolesti i veće stope mortaliteta, uključujući pacijente koji odluče da odustanu od hirurške resekcije primarnog tumora, veće tumore pri početnoj prezentaciji, stariju životnu dob pri početnoj dijagnozi i skraćeno vrijeme od primarnog tumora do pojave metastaza.[34] Stvarna lokacija metastaza također može ukazivati na prognozu, sa koštanim lezijama (kostima) bolje od njihovih mehkih tkiva (pluća, jetra).[35]
Epidemiologija
[uredi | uredi izvor]Prema Sjevernoameričkom društvu za neuroendokrine tumore, prevalencija feohromocitoma je između 1:2500 i 1:6500, što znači da na svakih 2.500 – 6.500 ljudi postoji (u prosjeku) jedna osoba s feohromocitomom.[36]
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a0/Incidences_and_prognoses_of_adrenal_tumors.png/320px-Incidences_and_prognoses_of_adrenal_tumors.png)
Klasično, poučavana su "pravila 10" feohromocitoma, posebno studentima medicine:[37]
- 10% pacijenata ima malignu bolest
- 10% pacijenata ima obostrano oboljenje (lijeve i desne nadbubrežne žlijezde).
- 10% pacijenata ima ekstra-nadbubrežnu (paragangliomsku) bolest
- 10% pacijenata ima nasljednu (porodičnu bolest)
Uprkos istaknutosti u mnogim uglednim udžbenicima, ove smjernice su od tada utvrđene kao netačne i ne koriste se u trenutnim epidemiološkim raspravama.
Kao što je gore navedeno, incidentno snimanje je postalo glavni način u dijagnozi pacijenata sa feohromocitomom, sa sadašnjim procjenama od između 10–49% svih slučajeva dijagnosticiranih nakon što je slika dobijena iz drugog razloga. Kada se nadbubrežni čvor (potencijalni tumor) otkrije na snimku kompjuterizirane tomografije ili magnetnae rezonance, postoji između 5 i 10% šanse da je posmatrana lezija feohromocitom. Incidencija tumora nadbubrežne žlijezde nalazi se na gornjem infografikonu, sa feohromocitomom označenim žutom bojom u gornjem desnom uglu.
Reference
[uredi | uredi izvor]- ^ a b Lenders JW, Eisenhofer G, Mannelli M, Pacak K (20–26 August 2005). "Phaeochromocytoma". Lancet. 366 (9486): 665–75. doi:10.1016/S0140-6736(05)67139-5. PMID 16112304. S2CID 208788653.
- ^ Oyasu R, Yang XJ, Yoshida O, ured. (2008). "What is the difference between pheochromocytoma and paraganglioma? What are the familial syndromes that have pheochromocytoma as a component? What are the pathologic features of pheochromocytoma indicating malignancy?". Questions in Daily Urologic Practice. Questions in Daily Urologic Practice: Updates for Urologists and Diagnostic Pathologists. Tokyo: Springer Japan. str. 280–284. doi:10.1007/978-4-431-72819-1_49. ISBN 978-4-431-72819-1.
- ^ a b Lenders JW, Pacak K, Walther MM, Linehan WM, Mannelli M, Friberg P, et al. (mart 2002). "Biochemical diagnosis of pheochromocytoma: which test is best?". JAMA. 287 (11): 1427–34. doi:10.1001/jama.287.11.1427. PMID 11903030.
- ^ Moore MG, Netterville JL, Mendenhall WM, Isaacson B, Nussenbaum B (april 2016). "Head and Neck Paragangliomas: An Update on Evaluation and Management". Otolaryngology–Head and Neck Surgery. 154 (4): 597–605. doi:10.1177/0194599815627667. PMID 26861230. S2CID 23547346.
- ^ Williams MD (septembar 2017). "Paragangliomas of the Head and Neck: An Overview from Diagnosis to Genetics". Head and Neck Pathology. 11 (3): 278–287. doi:10.1007/s12105-017-0803-4. PMC 5550402. PMID 28321772.
- ^ a b Kellerman RD, Rakel D (2020). Conn's Current Therapy. Elsevier–Health Science. ISBN 978-0-323-79006-2. OCLC 1145315791.
- ^ Tevosian SG, Ghayee HK (decembar 2019). "Pheochromocytomas and Paragangliomas". Endocrinology and Metabolism Clinics of North America. 48 (4): 727–750. doi:10.1016/j.ecl.2019.08.006. PMID 31655773. S2CID 204947638.
- ^ Zuber SM, Kantorovich V, Pacak K (juni 2011). "Hypertension in pheochromocytoma: characteristics and treatment". Endocrinology and Metabolism Clinics of North America. 40 (2): 295–311, vii. doi:10.1016/j.ecl.2011.02.002. PMC 3094542. PMID 21565668.
- ^ a b c Manger WM (august 2006). "An overview of pheochromocytoma: history, current concepts, vagaries, and diagnostic challenges". Annals of the New York Academy of Sciences. 1073 (1): 1–20. Bibcode:2006NYASA1073....1M. doi:10.1196/annals.1353.001. PMID 17102067. S2CID 21423113.
- ^ Hosseinnezhad A, Black RM, Aeddula NR, Adhikari D, Trivedi N (2011). "Glucagon-induced pheochromocytoma crisis". Endocrine Practice. 17 (3): e51-4. doi:10.4158/EP10388.CR. PMID 21324811.
- ^ Lanier JB, Mote MB, Clay EC (septembar 2011). "Evaluation and management of orthostatic hypotension". American Family Physician. 84 (5): 527–36. PMID 21888303.
- ^ a b Fishbein L (februar 2016). "Pheochromocytoma and Paraganglioma: Genetics, Diagnosis, and Treatment". Hematology/Oncology Clinics of North America. 30 (1): 135–50. doi:10.1016/j.hoc.2015.09.006. PMID 26614373.
- ^ a b Mercado-Asis LB, Wolf KI, Jochmanova I, Taïeb D (januar 2018). "Pheochromocytoma: A Genetic and Diagnostic Update" (PDF). Endocrine Practice. 24 (1): 78–90. doi:10.4158/EP-2017-0057. PMID 29144820.
- ^ Lenders JW, Duh QY, Eisenhofer G, Gimenez-Roqueplo AP, Grebe SK, Murad MH, et al. (juni 2014). "Pheochromocytoma and paraganglioma: an endocrine society clinical practice guideline". The Journal of Clinical Endocrinology and Metabolism. 99 (6): 1915–42. doi:10.1210/jc.2014-1498. PMID 24893135.
- ^ a b Kavinga Gunawardane PT, Grossman A (oktobar 2017). "The clinical genetics of phaeochromocytoma and paraganglioma". Archives of Endocrinology and Metabolism. 61 (5): 490–500. doi:10.1590/2359-3997000000299. PMID 29166454.
- ^ Jochmanova I, Wolf KI, King KS, Nambuba J, Wesley R, Martucci V, et al. (august 2017). "SDHB-related pheochromocytoma and paraganglioma penetrance and genotype–phenotype correlations". Journal of Cancer Research and Clinical Oncology. 143 (8): 1421–1435. doi:10.1007/s00432-017-2397-3. PMC 5505780. PMID 28374168.
- ^ Neumann HP, Young WF, Krauss T, Bayley JP, Schiavi F, Opocher G, et al. (august 2018). "65 YEARS OF THE DOUBLE HELIX: Genetics informs precision practice in the diagnosis and management of pheochromocytoma". Endocrine-Related Cancer. 25 (8): T201–T219. doi:10.1530/ERC-18-0085. PMID 29794110.
- ^ Favier J, Amar L, Gimenez-Roqueplo AP (februar 2015). "Paraganglioma and phaeochromocytoma: from genetics to personalized medicine". Nature Reviews. Endocrinology. 11 (2): 101–11. doi:10.1038/nrendo.2014.188. PMID 25385035. S2CID 26205361.
- ^ Dahia PL (februar 2014). "Pheochromocytoma and paraganglioma pathogenesis: learning from genetic heterogeneity". Nature Reviews. Cancer. 14 (2): 108–19. doi:10.1038/nrc3648. PMID 24442145. S2CID 31457232.
- ^ Jochmanova I, Pacak K (januar 2018). "Genomic Landscape of Pheochromocytoma and Paraganglioma". Trends in Cancer. 4 (1): 6–9. doi:10.1016/j.trecan.2017.11.001. PMC 5819363. PMID 29413423.
- ^ [non-primary source needed]Taïeb D, Yang C, Delenne B, Zhuang Z, Barlier A, Sebag F, Pacak K (maj 2013). "First report of bilateral pheochromocytoma in the clinical spectrum of HIF2A-related polycythemia-paraganglioma syndrome". The Journal of Clinical Endocrinology and Metabolism. 98 (5): E908-13. doi:10.1210/jc.2013-1217. PMC 3644612. PMID 23539726.
- ^ [non-primary source needed]Yang C, Sun MG, Matro J, Huynh TT, Rahimpour S, Prchal JT, et al. (mart 2013). "Novel HIF2A mutations disrupt oxygen sensing, leading to polycythemia, paragangliomas, and somatostatinomas". Blood. 121 (13): 2563–6. doi:10.1182/blood-2012-10-460972. PMC 3612863. PMID 23361906.
- ^ [non-primary source needed]Pacak K, Jochmanova I, Prodanov T, Yang C, Merino MJ, Fojo T, et al. (maj 2013). "New syndrome of paraganglioma and somatostatinoma associated with polycythemia". Journal of Clinical Oncology. 31 (13): 1690–8. doi:10.1200/JCO.2012.47.1912. PMC 3807138. PMID 23509317.
- ^ [non-primary source needed]Zhuang Z, Yang C, Lorenzo F, Merino M, Fojo T, Kebebew E, et al. (septembar 2012). "Somatic HIF2A gain-of-function mutations in paraganglioma with polycythemia". The New England Journal of Medicine. 367 (10): 922–30. doi:10.1056/NEJMoa1205119. PMC 3432945. PMID 22931260.
- ^ [non-primary source needed]Dmitriev PM, Wang H, Rosenblum JS, Prodanov T, Cui J, Pappo AS, et al. (decembar 2019). "Vascular Changes in the Retina and Choroid of Patients With EPAS1 Gain-of-Function Mutation Syndrome". JAMA Ophthalmology. 138 (2): 148–155. doi:10.1001/jamaophthalmol.2019.5244. PMC 7042897. PMID 31876943.
- ^ [non-primary source needed]Toledo RA, Qin Y, Cheng ZM, Gao Q, Iwata S, Silva GM, et al. (maj 2016). "Recurrent Mutations of Chromatin-Remodeling Genes and Kinase Receptors in Pheochromocytomas and Paragangliomas". Clinical Cancer Research. 22 (9): 2301–10. doi:10.1158/1078-0432.CCR-15-1841. PMC 4854762. PMID 26700204.
- ^ Stratakis CA, Carney JA (juli 2009). "The triad of paragangliomas, gastric stromal tumours and pulmonary chondromas (Carney triad), and the dyad of paragangliomas and gastric stromal sarcomas (Carney-Stratakis syndrome): molecular genetics and clinical implications". Journal of Internal Medicine. 266 (1): 43–52. doi:10.1111/j.1365-2796.2009.02110.x. PMC 3129547. PMID 19522824.
- ^ Pryma DA, Chin BB, Noto RB, Dillon JS, Perkins S, Solnes L, et al. (maj 2019). "131I-MIBG Therapy in Patients with Advanced Pheochromocytoma or Paraganglioma". Journal of Nuclear Medicine. 60 (5): 623–630. doi:10.2967/jnumed.118.217463. PMC 6495236. PMID 30291194.
- ^ Kong G, Grozinsky-Glasberg S, Hofman MS, Callahan J, Meirovitz A, Maimon O, et al. (septembar 2017). "Efficacy of Peptide Receptor Radionuclide Therapy for Functional Metastatic Paraganglioma and Pheochromocytoma". The Journal of Clinical Endocrinology and Metabolism. 102 (9): 3278–3287. doi:10.1210/jc.2017-00816. PMID 28605448. S2CID 3759391.
- ^ "NCI Dictionary of Cancer Terms – National Cancer Institute". www.cancer.gov. 2. 2. 2011. Pristupljeno 18. 8. 2020.
- ^ "Pheochromocytoma – National Cancer Institute". www.cancer.gov. 12. 2. 2020. Pristupljeno 18. 8. 2020.
- ^ Noshiro T, Shimizu K, Watanabe T, Akama H, Shibukawa S, Miura W, et al. (januar 2000). "Changes in clinical features and long-term prognosis in patients with pheochromocytoma". American Journal of Hypertension. 13 (1 Pt 1): 35–43. doi:10.1016/S0895-7061(99)00139-9. PMID 10678269.
- ^ Hescot S, Curras-Freixes M, Deutschbein T, van Berkel A, Vezzosi D, Amar L, et al. (juni 2019). "Prognosis of Malignant Pheochromocytoma and Paraganglioma (MAPP-Prono Study): A European Network for the Study of Adrenal Tumors Retrospective Study". The Journal of Clinical Endocrinology and Metabolism. 104 (6): 2367–2374. doi:10.1210/jc.2018-01968. PMID 30715419.
- ^ Hamidi O (juni 2019). "Metastatic pheochromocytoma and paraganglioma: recent advances in prognosis and management". Current Opinion in Endocrinology, Diabetes and Obesity. 26 (3): 146–154. doi:10.1097/med.0000000000000476. PMID 30893083. S2CID 84844032.
- ^ Pacak K, Eisenhofer G, Ahlman H, Bornstein SR, Gimenez-Roqueplo AP, Grossman AB, et al. (februar 2007). "Pheochromocytoma: recommendations for clinical practice from the First International Symposium. October 2005". Nature Clinical Practice. Endocrinology & Metabolism. 3 (2): 92–102. doi:10.1038/ncpendmet0396. PMID 17237836. S2CID 23952363.
- ^ Chen H, Sippel RS, O'Dorisio MS, Vinik AI, Lloyd RV, Pacak K (august 2010). "The North American Neuroendocrine Tumor Society consensus guideline for the diagnosis and management of neuroendocrine tumors: pheochromocytoma, paraganglioma, and medullary thyroid cancer". Pancreas. 39 (6): 775–83. doi:10.1097/MPA.0b013e3181ebb4f0. PMC 3419007. PMID 20664475.
- ^ Conzo G, Pasquali D, Colantuoni V, Circelli L, Tartaglia E, Gambardella C, et al. (1. 5. 2014). "Current concepts of pheochromocytoma". International Journal of Surgery. 12 (5): 469–74. doi:10.1016/j.ijsu.2014.04.001. PMID 24727002.
Vanjski linkovi
[uredi | uredi izvor]- "General Information About Pheochromocytoma and Paraganglioma" from the National Cancer Institute
- Pheochromocytoma and Paraganglioma from the American Society of Clinical Oncology
- Pheochromocytoma; Rare Disease Database from the National Organization for Rare Disorders
- What's to Know about Pheochromocytoma from Medical News Today
- GeneReviews entry on "Hereditary Paraganglioma-Pheochromocytoma Syndromes"
Greška kod citiranja: <ref>
oznake postoje za grupu pod imenom "lower-alpha", ali nije pronađena pripadajuća <references group="lower-alpha"/>
oznaka, ili zatvarajući </ref>
nedostaje