Píndar
Píndar (grec: Πίνδαρος, llatí: Pindarus) (Cinoscèfals, prop de Tebes de Beòcia, 522 / 518 aC - Argos 455 / 438 aC), va ser un poeta líric grec. Nascut en el si d'una família noble i acomodada, originària de Beòcia, autor d'importants epinicis, és considerat un dels més grans exponents de la lírica coral. Va viatjar moltíssim i va escriure per a reis i famílies importants.
![]() ![]() | |
Nom original | (grc) Πίνδαρος ![]() |
---|---|
Biografia | |
Naixement | 517 aC ![]() Cynocephalus (en) ![]() ![]() |
Mort | 437 aC ![]() Argos (Grècia), possible ![]() |
Activitat | |
Camp de treball | Poesia ![]() |
Ocupació | poeta, mitògraf, escriptor ![]() |
Obra | |
Obres destacables | |
Família | |
Parella | Theoxenus of Tenedos ![]() |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Als seus inicis, va celebrar les competicions esportives del seu temps –articulades en proves de lluita, pugilat, curses a peu i a cavall– i va cantar les victòries de la joventut aristocràtica dòria -a la qual pertanyia- als Jocs Panhel·lènics, que se celebraven a Olímpia (els Jocs Olímpics en honor de Zeus i, per tant, els més importants), a Delfos (els Jocs Pítics, en honor d'Apol·lo), a Nemea els Jocs Nemeus del Peloponès i a l'Istme de Corint els Jocs Ístmics. La seva residència habitual era a Tebes, però viatjava amb freqüència per assistir als Jocs i per visitar els dirigents polítics que sovint utilitzaven els seus serveis.
De la seva vida se'n sap molt poca cosa, ja que les fonts antigues no n'han deixat constància. Es troben algunes informacions a uns Comentaris a Píndar escrits per Eustaci de Tessalònica, un text breu de Tomàs Magistre, i alguns escrits escassos recollits a Suides, tots ells semblen basats en una obra sobre Píndar (
Va ser a Sicília on va conèixer altres dos famosos poetes grecs, Simònides i Baquílides, els seus rivals literaris. Píndar, d'esperit religiós i profundament devot de les tradicions aristocràtiques, impregna la seva obra de la concepció religiosa i moral de la vida que li permetia igualar-se en els seus versos a l'heroi celebrat, fins i tot quan es tractava d'un poderós monarca: el sentit d'aquesta manera de fer era que, posant en relleu i immortalitzant la gesta de l'heroi, el poeta educava les noves generacions tot perpetuant els antics valors. Segons Pausànies, el seu esperit religiós el feia viatjar sovint a l'Oracle de Delfos, o, assegut en una cadira de ferro que li tenien reservada, cantava himnes en honor d'Apol·lo.
Obra
modificaL'abundant producció poètica de Píndar, recollida pels filòlegs alexandrins en 17 llibres, s'ha conservat només parcialment. Horaci fa menció dels temes dels poemes perduts de Píndar. Diu que escrivia peans, himnes als déus, ditirambes, odes per a les processons (προσόδια), cançons de donzelles (παρθένεια), cants per ballar (ὑπορχήματα), cançons de beure (σκολιά), cants fúnebres (
- Olímpiques: I, II, III, IV, V, VI, VII, VIII, IX, X, XI, XII, XIII, XIV. Escrites per honorar els guanyadors dels Jocs Olímpics.
- Pítiques: I, II, III, IV, V, VI, VII, VIII, IX, X, XI, XII. Pels guanyadors dels Jocs Pítics.
- Nemees: I, II, III, IV, V, VI, VII, VIII, IX, X, XI. Als vencedors dels Jocs nemeus.
- Ístmiques: I, II, III, IV, V, VI, VII. Als vencedors dels Jocs Ístmics.[1]
Traduccions catalanes
modifica- Odes. Volum I i Volum II. Traducció grec/català de Joan Triadú, anys 1957 i 1959. Col·lecció Fundació Bernat Metge.
- Odes. Volum III, Volum IV i Volum V. Traducció grec/català de Manuel Balasch (i Josep Ma. Gómez Pallarès), anys 1993 i 1994. Barcelona, Col·lecció Fundació Bernat Metge.
- Fragments. Traducció grec/català de Manuel Balasch (i Josep Ma. Gómez Pallarès), any 1994. Col·lecció Fundació Bernat Metge.
Referències
modifica- ↑ Pindarus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 367-370