Els de davant
Les gens d'en face ![]() | |
---|---|
![]() | |
Fitxa | |
Direcció | Jesús Garay ![]() |
Protagonistes | |
Director artístic | Llorenç Soler i de los Mártires ![]() |
Producció | Isona Passola i Vidal ![]() |
Guió | Louis Gardel i Jesús Garay ![]() |
Música | Béatrice Thiriet ![]() |
Fotografia | Carles Gusi Poquet ![]() |
Muntatge | Albena Katerinska |
Vestuari | Patricia Monné |
Productora | La Sept-Arte Les Films du Sabre Revcom Films |
Dades i xifres | |
País d'origen | Espanya i França ![]() |
Estrena | 9 octubre 1993 ![]() |
Durada | 95 min ![]() |
Idioma original | castellà ![]() |
Color | en color ![]() |
Descripció | |
Gènere | drama ![]() |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Els de davant (en francès Les gens d'en face) és una pel·lícula de coproducció hispanofrancesa del 1993 dirigida per Jesús Nicolás F. Garay segons un guió escrit per ell i Fabrice Gardel i Louis Gardel basat en la novel·la homònoma de Georges Simenon. Es tracta d'un drama melancòlic que barreja una sòrdida història d'amor amb una trama policíaca.[1] Ha estat doblada al català.[2]
Sinopsi
[modifica]El nou cònsol de Turquia, Adil Zeki, arriba a la petita ciutat superpoblada i avorrida de Batumi, a la República Socialista Soviètica de Geòrgia. A part de no entendre gens l'idioma local ni com funciona el sistema soviètic s'ha d'enfrontar a la desconfiança dels locals, l'atonia social i la desídia de l'administració estalinista, cosa que el va aïllant i alimenta la seva por a ser emmetzinat, ja que el seu antecessor va morir en estranyes circumstàncies.
Mentre s'enfronta a les seves tribulacions s'enamora de Sonia, la seva secretària que viu a la casa del davant i és una fervent militant de les Joventuts Comunistes.[3]
Repartiment
[modifica]- Juanjo Puigcorbé - Adil Bey
- Estelle Skornik - Sonia
- Ben Gazzara - John
- Carme Elias
Nominacions i premis
[modifica]La pel·lícula va formar part de la selecció oficial del 44è Festival Internacional de Cinema de Berlín.[4] Als XII Premis de Cinematografia de la Generalitat de Catalunya va rebre el premi al millor llargmetratge, al millor director, al millor actor i a la millor fotografia i direcció artística.[5]
Referències
[modifica]- ↑ Àngel Comas Diccionari de llargmetratges: el cinema a Catalunnya després del franquisme, p. 77
- ↑ Els de davant, a esadir.cat
- ↑ Els de davant Arxivat 2020-06-11 a Wayback Machine. a massador.com
- ↑ «Berlinale: 1994 Programme». berlinale.de. Arxivat de l'original el 2017-10-01. [Consulta: 12 juny 2011].
- ↑ "Els de davant", de Jesús Garay, acapar los Premis Nacionals de Cinematografía, La Vanguardia, 8 de març de 1994