Escamarlà
Nephrops norvegicus ![]() | |
---|---|
![]() ![]() | |
Estat de conservació | |
![]() | |
Risc mínim | |
UICN | 169967 ![]() |
Taxonomia | |
Super-regne | Holozoa |
Regne | Animalia |
Fílum | Arthropoda |
Subfílum | Crustacea |
Classe | Malacostraca |
Ordre | Decapoda |
Infraordre | Astacidea |
Família | Nephropidae |
Gènere | Nephrops |
Espècie | Nephrops norvegicus ![]() (Linnaeus, 1758) |
Nomenclatura | |
Protònim | Cancer norvegicus ![]() |
L'escamarlà,[1] gadegang o cigala[2] (Nephrops norvegicus) és una espècie de crustaci decàpode astacideu de la família dels nefròpids, pròpia d'Europa. És l'única espècie del gènere Nephrops.[3] És comestible i molt apreciat en gastronomia, el crustaci comercialment més important a Europa.
L'escamarlà és especialment popular a la península Ibèrica on, encara que sigui a més bon mercat que el llamàntol i la llagosta, tendeix a ser també una tria gastronòmica en ocasions especials.
Distribució
[modifica]La seva distribució és al nord-est de l'oceà Atlàntic i el Mar del Nord arribant a Islàndia i nord de Noruega, i pel sud fins a Portugal. Al mar Mediterrani només és comú a l'Adriàtic,[4] especialment al nord de l'Adriàtic.[5] No n'hi ha ni a la Mar Negra ni a la Bàltica.
Descripció
[modifica]El cos i l'abdomen són allargats i estrets i menys robusts que la resta d'espècies de la seva família. És d'un color rosaci, ataronjat. Té el cos esvelt, l'abdomen allargat, estret i menys robust que en la resta d'espècies de nefròpids. La mida, mitjana, passa habitualment dels 24 cm[6] i pot arribar als 30 cm.
El primer parell de potes toràciques és llarg, amb unes pinces llargues afilades lleugerament desiguals. El segon i el tercer parell també tenen pinces. El segment abdominal acaba amb una punta a cada costat. Té els ulls de còrnia negra i molt inflada, d'aspecte arronyonat. El rostre té dues carenes o crestes longitudinals; té altres carenes a la closca i a les pinces. La cua és molt musculosa, i és la part més apreciada en gastronomia.
El desembre de 1995 un nova espècie comensal, la Symbion pandora, va ser descoberta a les parts bucals d'un escamarlà. Va resultar ser el primer membre d'un nou embrancament, els Cycliophora.[7]
Biologia
[modifica]És d'hàbits nocturns i de dia s'amaga en el fons fangós del mar. Viu fins a 800 metres de fondària. Al Mediterrani occidental fresa de juliol a febrer. Triguen dos anys a arribar a adults. S'alimenta principalment de cucs poliquets i de peixos,[8] però és omnivor i menja també mol·luscs, equinoderms i altres crustacis.
Altres escamarlans
[modifica]Amb el nom d'escamarlans, es troben altres espècies arreu del món que corresponen fonamentalment als gèneres Nephrops i Metanephrops. En anglès se'n diu scampi a partir del nom en italià de l'escamarlà.
- Escamarlà de Nova Zelanda (Metanephrops challengeri)
- Escamarlà japonès (Metanephrops japonicus)
- Escamarlà africà (Metanephrops mozambicus)
- Escamarlà de l'Atlàntic (Acanthacaris caeca)
- Escamarlà xinès (Metanephrops sinensis)
- Escamarlà del Carib (Metanephrops binghami)
Referències
[modifica]- ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 23 setembre 2021].
- ↑ Al País Valencià. Vegeu «cigala» Diccionari Normatiu Valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
- ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Nephropidae Dana, 1852». [Consulta: 23 setembre 2021].
- ↑ Alan Davidson. Mediterranean Seafood. Ten Speed Press, 2002. ISBN 978-1580084512.
- ↑ «Nephrops norvegicus (Linnaeus, 1758)». AdriaMed. Food and Agriculture Organization.
- ↑ «Còpia arxivada». SoortenBank.nl. Arxivat de l'original el 2018-11-12. [Consulta: 19 abril 2007].
- ↑ Funch, P. & Kristensen, R. M. «Cycliophora is a new phylum with affinities to Entoprocta and Ectoprocta». Nature, 378, 1995, pàg. 711-714. «no»
- ↑ J. C. Early. «Processing Norway lobsters». Food and Agriculture Organization. Arxivat de l'original el 2019-01-05. [Consulta: 19 abril 2007].