Jordi Maragall i Noble
Biografia | |
---|---|
Naixement | 27 gener 1911 ![]() Barcelona ![]() |
Mort | 26 maig 1999 ![]() Barcelona |
![]() | |
22 juny 1986 – 30 setembre 1997 – Joan Oliart i Pons → Circumscripció electoral: Barcelona | |
President de l'Ateneu Barcelonès | |
1985 – 1989 ← Josep Andreu i Abelló – Heribert Barrera i Costa → ![]() | |
Dades personals | |
Formació professional | dret i Filosofia i Lletres |
Formació | Universitat de Barcelona |
Activitat | |
Ocupació | Advocat |
Partit | PSC-PSOE |
Família | |
Fills | Pasqual Maragall i Mira, Jordi Maragall i Mira, Pau Malvido, Ernest Maragall i Mira, Àngels Maragall i Mira ![]() |
Pares | Joan Maragall i Gorina ![]() ![]() |
Germans | Raimon Maragall i Noble Eulàlia Maragall i Noble Guillem Maragall i Noble Ernest Maragall i Noble ![]() |
Premis 1987-Creu de Sant Jordi |
Jordi Maragall i Noble (Barcelona, 27 de gener de 1911 - 26 de maig de 1999) fou un advocat i polític català.
Biografia
[modifica]Va néixer el 27 de gener de 1911 a la ciutat de Barcelona, fill del poeta Joan Maragall i Clara Noble. Va estudiar dret i Filosofia i Lletres a la Universitat de Barcelona, on fou deixeble de Jaume Serra i Húnter, Joaquim Xirau i Palau i Joaquim Mirabent i rebé la influència de José Ortega y Gasset, Xavier Zubiri i Francisco de Cossío.[1] Fou professor adjunt de l'Institut-Escola entre el 1932 i el 1935 i també de la Universitat Autònoma fins al 1939. Col·laborà amb l'Escola de Bibliotecàries al costat de Joaquim Xirau. Després de la guerra treballà en una empresa farmacèutica fins al 1977. No deixà mai l'activitat cívica i cultural i sempre estigué a prop del moviment cristià progressista.[2] Va escriure a l'Avui, l'Avenç, Serra d'Or, El Ciervo, Convivium, La Vanguardia i El País, entre d'altres. Del 1981 al 1985 va ser el secretari de l'Ateneu Barcelonès i del 1985 al 1989 en fou el president.[3]
L'any 1987 fou guardonat amb la Creu de Sant Jordi. Va morir el 26 de maig de 1999 a la ciutat de Barcelona.
Família
[modifica]Jordi Maragall és fill del poeta Joan Maragall i de Clara Noble, pare de Pasqual Maragall, 127è President de la Generalitat de Catalunya, Ernest Maragall i Mira, Pau Malvido i Jordi Maragall i Mira, i avi de Cristina Maragall.
És germà d'Ernest Maragall i Noble, Joan-Anton Maragall i Noble i Helena Maragall, així com oncle de Julio Maragall i de Joan-Anton Maragall i Garriga.
És sogre de Diana Garrigosa.
Activitat política
[modifica]L'any 1978 fou nomenat Director General de Cultura de la Generalitat de Catalunya, càrrec que ocupà fins al 1980.
Membre independent del Partit dels Socialistes de Catalunya (PSC), l'any 1982 fou escollit senador per la circumscripció de Barcelona, càrrec que ocupà entre 1986 i 1997.[4]
Obra
[modifica]A més de les seves col·laboracions en diaris i revistes, publicà Balanç de la Universitat Autònoma (1971) i les memòries El que passa i els qui han passat (1985).[1]
Referències
[modifica]- ↑ 1,0 1,1 «Jordi Maragall i Noble». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
- ↑ Estivill Rius, Assumpció. Qui era qui a l'Escola de Bibliotecàries. Notícies biogràfiques del professorat (1915-1972). Universitat de Barcelona, 2016, p. 121. ISBN 978-84-475-4015-0.
- ↑ «Presidents i juntes de 1977 a 2000 de l'Ateneu Barcelonès». www.ateneubcn.org. Arxivat de l'original el 2008-10-06. [Consulta: 30 juny 2008].
- ↑ «Fitxa de Jordi Maragall i Noble a la pàgina web del senat» (en castellà). www.senado.es. [Consulta: 30 juny 2008].
Enllaços externs
[modifica]- Advocats barcelonins contemporanis
- Militants barcelonins del Partit dels Socialistes de Catalunya
- Estudiants de dret de la UB
- Senadors al Senat espanyol pel PSC
- Creus de Sant Jordi 1987
- Presidents de l'Ateneu Barcelonès
- Professors de l'Escola de Bibliotecàries
- Alumnes barcelonins de la Universitat de Barcelona