L'arbre dels esclops
L'albero degli zoccoli ![]() | |
---|---|
![]() ![]() | |
Fitxa | |
Direcció | Ermanno Olmi ![]() |
Protagonistes | |
Producció | Ermanno Olmi ![]() |
Dissenyador de producció | Enrico Tovaglieri ![]() |
Guió | Ermanno Olmi ![]() |
Música | Johann Sebastian Bach ![]() |
Fotografia | Ermanno Olmi ![]() |
Muntatge | Ermanno Olmi ![]() |
Distribuïdor | Netflix ![]() |
Dades i xifres | |
País d'origen | Itàlia ![]() |
Estrena | 1978 ![]() |
Durada | 186 min ![]() |
Idioma original | llombard ![]() |
Versió en català | ![]() |
Color | en color ![]() |
Descripció | |
Gènere | drama ![]() |
Lloc de la narració | Itàlia ![]() |
Premis i nominacions | |
Premis | |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
L'arbre dels esclops (títol original en italià:L'albero degli zoccoli) és una pel·lícula italiana d'Ermanno Olmi estrenada el 1978. Ha estat doblada al català.[1]
Argument
[modifica]La història de quatre famílies de pagesos pobres en una gran granja com a masovers, al costat de Bèrgam, a finals del segle xix. El treball comunitari, al fil de les estacions, els esdeveniments, festes, matrimonis, naixements, vigilats. La història se centra sobre la família Batisti, el seu fill de 7 anys, Ninec, la intel·ligència del qual és descoberta pel capellà, que voldria fer-li continuar els estudis al poble veí. Per tallar-li uns esclops nous, el seu pare abat un arbre del propietari, aquest se n'adona i fa fora la família de la granja.[2]
El naturalisme sensible, però sense concessions, en fa una obra mestra.
Premis
[modifica]- Festival de Canes 1978: Palma d'Or i premi del jurat del públic.
- David di Donatello 1979: Millor pel·lícula (ex aequo amb Cristo si è fermato a Eboli de Francesco Rosi i Dimenticare Venezia de Franco Brusati)
- César a la millor pel·lícula estrangera 1979
Repartiment
[modifica]Tots els actors són pagesos de Bèrgam. Parlen el seu dialecte. La pel·lícula va ser subtitulada en italià pels cinèfils italians.
- Luigi Ornaghi: Batistì
- Francesca Moriggi: Batistina
- Omar Brignoli: Menek
- Antonio Ferrari: Tunì
- Teresa Brescianini: vídua Runk
- Giuseppe Brignoli: avi Anselmo
- Lorenzo Pedroni: avi Finard
- Giuseppina Langalelli: La dona de Finard
- Battista Trevaini: Finard
- Maria Grazia Caroli: Bettina
- Pasqualina Brolis: Teresina
- Massimo Fratus: Pierino
- Carlo Rota: Peppino
- Francesca Villa: Annetta
- Felice Cessi: Ustì
- Pietrangelo Bertoli: Secondo
- Brunella Migliaccio: Olga
- Giacomo Cavalleri: Brena
- Lorenza Frigeni: la dona de Brena
- Lucia Pezzoli: Maddalena
- Franco Pilenga: Stefano
- Carmelo Silva: Don Carlo
- Mario Brignoli: el Padrí
- Emilio Pedroni: el granger
- Vittorio Capelli: Frikì
- Francesca Bassurini: Sor Maria
- Lina Ricci: la dona del senyal
- Guglielmo Badoni: el pare del marit
- Laura Locatelli: la mare del marit
Referències
[modifica]- ↑ esadir.cat. L'arbre dels esclops. esadir.cat.
- ↑ «L'albero degli zoccoli». The New York Times.