Vilém Florentin Salm-Salm: Porovnání verzí
m narovnání přesměrování |
Doplněna reference značka: editace z Vizuálního editoru |
||
Řádek 121: | Řádek 121: | ||
== Církevní dráha == |
== Církevní dráha == |
||
Od roku [[1761]] pak v Kolíně, Lutychu a [[Štrasburk|Štrasburku]] působil jako kanovník. V roce [[1771]] byl vysvěcen na kněze a roku [[1776]], ve svých pouhých 30 letech, se stal biskupem v [[Tournai]]. Mimo kněžské a biskupské působení působil rovněž jako regent na [[Říšská bezprostřednost|bezprostředních]] i šlechtických rodinných majetcích, které spravoval v letech [[1773]]-[[1788]] za nezletilého synovce.<ref name="DBE"/> V roce [[1780]] bylo princi ze Salm-Salmu přislíbeno [[Arcidiecéze ostřihomsko-budapešťská|Granské arcibiskupství]] v [[Uhersko|Uhrách]], nejbohatší v celé tehdejší [[Habsburská monarchie|Habsburské monarchii]]. Čekatelem na tuto arcibiskupskou stolici se stal za odměnu, protože svou autoritou a diplomatickým úsilím dokázal přesvědčit kolínskou [[Kapitula|kapitulu]], aby až se uprázdní místo tamního [[Kníže-biskup|kurfiřta-arcibiskupa]], zvolila do čela [[Diecéze kolínská|arcibiskupství]] [[Arcivévoda|arcivévodu]] [[Maxmilián František Habsbursko-Lotrinský|Maxmiliána Františka Habsbursko-Lotrinského]]. Do Vilémových nadějí na získání granského stolce ovšem zasáhla [[Velká francouzská revoluce|Velká francouzská revoluce]]. |
Od roku [[1761]] pak v Kolíně, Lutychu a [[Štrasburk|Štrasburku]] působil jako kanovník. V roce [[1771]] byl vysvěcen na kněze a roku [[1776]], ve svých pouhých 30 letech, se stal biskupem v [[Tournai]]. Mimo kněžské a biskupské působení působil rovněž jako regent na [[Říšská bezprostřednost|bezprostředních]] i šlechtických rodinných majetcích, které spravoval v letech [[1773]]-[[1788]] za nezletilého synovce.<ref name="DBE"/> V roce [[1780]] bylo princi ze Salm-Salmu přislíbeno [[Arcidiecéze ostřihomsko-budapešťská|Granské arcibiskupství]] v [[Uhersko|Uhrách]], nejbohatší v celé tehdejší [[Habsburská monarchie|Habsburské monarchii]]. Čekatelem na tuto arcibiskupskou stolici se stal za odměnu, protože svou autoritou a diplomatickým úsilím dokázal přesvědčit kolínskou [[Kapitula|kapitulu]], aby až se uprázdní místo tamního [[Kníže-biskup|kurfiřta-arcibiskupa]], zvolila do čela [[Diecéze kolínská|arcibiskupství]] [[Arcivévoda|arcivévodu]] [[Maxmilián František Habsbursko-Lotrinský|Maxmiliána Františka Habsbursko-Lotrinského]].<ref>{{Citace monografie|příjmení = Hamannová|jméno = Brigitte|příjmení2 =|jméno2 =|titul = Habsburkové: životopisná encyklopedie|překladatelé = Milada Kouřimská, Milan Kouřimský|vydání = 2|vydavatel = Brána|místo = Praha|rok = 2001|počet stran = 403|strany = 240-242, zejména s. 241|isbn = 80-7243-109-9}}</ref> Do Vilémových nadějí na získání granského stolce ovšem zasáhla [[Velká francouzská revoluce|Velká francouzská revoluce]]. |
||
Tournaiské biskupství se rozkládalo na území [[Rakouské Nizozemí|Rakouského Nizozemí]] i sousední Francie<ref name=":1">{{Citace monografie|příjmení = |jméno = |příjmení2 = |jméno2 = |titul = Pražské arcibiskupství 1344-1994: sborník statí o jeho působení a významu v české zemi.|vydání = 1|vydavatel = Zvon|místo = Praha|rok = 1994|počet stran = 380|strany = 328|isbn = 80-7113-091-5|editoři = Zdeňka Hledíková, Jaroslav V. Polc}}</ref> a Vilém Florentin se tak, jako jeden z francouzských biskupů, zúčastnil zasedání [[Generální stavy|generálních stavů]] [[5._květen|5. května]] [[1789]]. Již [[2. listopad|2. listopadu]] toho roku byly ovšem ve Francii všechny duchovní statky zkonfiskovány, čímž biskupství přišlo o více než polovinu svého majetku.<ref>{{Citace elektronické monografie|příjmení = Wurzbach|jméno = Konstantin von|titul = Biographisches Lexikon des Kaisertums Österreichs, 28 s. 139|url = http://www.literature.at/viewer.alo?objid=11777&viewmode=fullscreen&scale=2.5&rotate=&page=147|vydavatel = |místo = Wien|datum vydání = 1874|datum přístupu = 2015-10-22}}</ref> Krátce nato se revoluční běsnění rozšířilo i do Rakouského Nizozemí a Vilém Florentin, který byl navíc od dubna roku [[1790]] tlačen francouzskou stranou k přísaze na novou [[Francouzská ústava z roku 1791|revoluční ústavu]],<ref name=":0">{{Citace elektronické monografie|příjmení = Wurzbach|jméno = Konstantin von|titul = Biographisches Lexikon des Kaisertums Österreichs 28, s. 140|url = http://www.literature.at/viewer.alo?objid=11777&viewmode=fullscreen&scale=2.5&rotate=&page=148|vydavatel = |místo = Wien|datum vydání = 1874|datum přístupu = 2015-10-22}}</ref> musel prchnout na rodový [[Zámek Anholt|zámek v Anholtu]]<ref name=":1" /> a pak do Kolína nad Rýnem. Zpět do Tournai se vrátil po potlačení povstání v červnu [[1791]], ovšem po vypuknutí války Rakouska s Francií a po úspěšné prvotní krátké francouzské ofenzívě směrem do Nizozemí ([[25. duben|25. dubna]] [[1792]]) uprchl Vilém Florentin ze Salm-Salmu ze svého dosavadního biskupství nadobro.<ref name=":0" /> |
Tournaiské biskupství se rozkládalo na území [[Rakouské Nizozemí|Rakouského Nizozemí]] i sousední Francie<ref name=":1">{{Citace monografie|příjmení = |jméno = |příjmení2 = |jméno2 = |titul = Pražské arcibiskupství 1344-1994: sborník statí o jeho působení a významu v české zemi.|vydání = 1|vydavatel = Zvon|místo = Praha|rok = 1994|počet stran = 380|strany = 328|isbn = 80-7113-091-5|editoři = Zdeňka Hledíková, Jaroslav V. Polc}}</ref> a Vilém Florentin se tak, jako jeden z francouzských biskupů, zúčastnil zasedání [[Generální stavy|generálních stavů]] [[5._květen|5. května]] [[1789]]. Již [[2. listopad|2. listopadu]] toho roku byly ovšem ve Francii všechny duchovní statky zkonfiskovány, čímž biskupství přišlo o více než polovinu svého majetku.<ref>{{Citace elektronické monografie|příjmení = Wurzbach|jméno = Konstantin von|titul = Biographisches Lexikon des Kaisertums Österreichs, 28 s. 139|url = http://www.literature.at/viewer.alo?objid=11777&viewmode=fullscreen&scale=2.5&rotate=&page=147|vydavatel = |místo = Wien|datum vydání = 1874|datum přístupu = 2015-10-22}}</ref> Krátce nato se revoluční běsnění rozšířilo i do Rakouského Nizozemí a Vilém Florentin, který byl navíc od dubna roku [[1790]] tlačen francouzskou stranou k přísaze na novou [[Francouzská ústava z roku 1791|revoluční ústavu]],<ref name=":0">{{Citace elektronické monografie|příjmení = Wurzbach|jméno = Konstantin von|titul = Biographisches Lexikon des Kaisertums Österreichs 28, s. 140|url = http://www.literature.at/viewer.alo?objid=11777&viewmode=fullscreen&scale=2.5&rotate=&page=148|vydavatel = |místo = Wien|datum vydání = 1874|datum přístupu = 2015-10-22}}</ref> musel prchnout na rodový [[Zámek Anholt|zámek v Anholtu]]<ref name=":1" /> a pak do Kolína nad Rýnem. Zpět do Tournai se vrátil po potlačení povstání v červnu [[1791]], ovšem po vypuknutí války Rakouska s Francií a po úspěšné prvotní krátké francouzské ofenzívě směrem do Nizozemí ([[25. duben|25. dubna]] [[1792]]) uprchl Vilém Florentin ze Salm-Salmu ze svého dosavadního biskupství nadobro.<ref name=":0" /> |
Verze z 27. 2. 2016, 16:30
Vilém Florentin princ[1] či kníže[2] ze Salm-Salmu (10. května 1745, zámek Anholt – 14. září 1810, Hahnbach, Horní Falc)[2] byl biskup v Tournai v dnešní Belgii a arcibiskup pražský (s titulem kníže-arcibiskup).
Mládí a studium
Narodil se jako jako 18. a poslední dítě rakouského polního maršálka a antverpského guvernéra Mikuláše Leopolda, prvního knížete ze Salm-Salmu. Byl předurčen pro vojenskou kariéru, studoval na francouzské koleji v Juilly a na Tereziánské vojenské akademii, ale poté zvolil církevní dráhu. Vystudoval teologii a právo v Kolíně nad Rýnem a Lutychu.
Církevní dráha
Od roku 1761 pak v Kolíně, Lutychu a Štrasburku působil jako kanovník. V roce 1771 byl vysvěcen na kněze a roku 1776, ve svých pouhých 30 letech, se stal biskupem v Tournai. Mimo kněžské a biskupské působení působil rovněž jako regent na bezprostředních i šlechtických rodinných majetcích, které spravoval v letech 1773-1788 za nezletilého synovce.[2] V roce 1780 bylo princi ze Salm-Salmu přislíbeno Granské arcibiskupství v Uhrách, nejbohatší v celé tehdejší Habsburské monarchii. Čekatelem na tuto arcibiskupskou stolici se stal za odměnu, protože svou autoritou a diplomatickým úsilím dokázal přesvědčit kolínskou kapitulu, aby až se uprázdní místo tamního kurfiřta-arcibiskupa, zvolila do čela arcibiskupství arcivévodu Maxmiliána Františka Habsbursko-Lotrinského.[3] Do Vilémových nadějí na získání granského stolce ovšem zasáhla Velká francouzská revoluce.
Tournaiské biskupství se rozkládalo na území Rakouského Nizozemí i sousední Francie[4] a Vilém Florentin se tak, jako jeden z francouzských biskupů, zúčastnil zasedání generálních stavů 5. května 1789. Již 2. listopadu toho roku byly ovšem ve Francii všechny duchovní statky zkonfiskovány, čímž biskupství přišlo o více než polovinu svého majetku.[5] Krátce nato se revoluční běsnění rozšířilo i do Rakouského Nizozemí a Vilém Florentin, který byl navíc od dubna roku 1790 tlačen francouzskou stranou k přísaze na novou revoluční ústavu,[6] musel prchnout na rodový zámek v Anholtu[4] a pak do Kolína nad Rýnem. Zpět do Tournai se vrátil po potlačení povstání v červnu 1791, ovšem po vypuknutí války Rakouska s Francií a po úspěšné prvotní krátké francouzské ofenzívě směrem do Nizozemí (25. dubna 1792) uprchl Vilém Florentin ze Salm-Salmu ze svého dosavadního biskupství nadobro.[6]
Když se však uvolnil úřad pražského arcibiskupa, nominoval jej císař František II. dne 1. května 1793 pro tuto hodnost. Papež translaci z Tournai 23. září 1793 potvrdil. 21. února 1794 obdržel Vilém Florentin papežské pallium, takže mohl 2. května 1794 přesídlit do Prahy. Zde se již nevěnoval přepychu jako předtím v Tournai, nýbrž především dobročinnosti. Jeho první starosti v Praze byly rázu finančního. Musel zaplatit dotaci pro zadlužené sufragánní českobudějovické biskupství a povinnou válečnou daň. Aby mohl arcibiskup Vilém Florentin zachránit stříbrný náhrobek svatého Jana Nepomuckého v Katedrále svatého Víta na Pražském hradě před kontribucí, odvedl v roce 1793 dobrovolnou válečnou daň ve výši 50 000 florinů[7] a pro pozvednutí arcibiskupských statků zpět na dřívější úroveň, musel mj. od roku téhož roku převzít také údržbu budějovického biskupství ve výši 12 000 florinů ročně. Do arcibiskupských statků a jejich hospodářského rozvoje investoval v průběhu let 200 000 zlatých (florinů) ze svých osobních zdrojů. Až do konce svého úřadování si podržel jurisdikci nad arcibiskupským velkostatkem ve Světci, který teprve po jeho smrti připadl litoměřickému biskupovi.[6]
V Praze se, stejně jako jeho předchůdce arcibiskup Příchovský, snažil o další zmírnění velmi tvrdých, antiklerikálních a dokonce i proticírkevních zákonů z doby panování císaře Josefa II. Podařilo se mu prosadit znovuzavedení výuky náboženství na gymnáziích, obnovení předvelikonoční stavby Božích hrobů či obnovení procesí.[7] Poutní místo Svatou horu, v těsném sousedství arcibiskupského panství a města Příbramě, povýšil roku 1797 na proboštství.[8] Prosazoval rovněž lepší dohled nad diecézním klérem, nedokázal sice ještě odstranit josefinskou státní kontrolu a cenzuru pastýřských listů, přesto tímto způsobem s kněžstvem komunikoval. Zavedl také pro klérus povinnost každoročních duchovních cvičení - annuální kněžské exercicie. Typickým jevem jeho stylu správy byly časté důkladné vizitace, každoročně navštívil několik vikariátů a v roce 1806 provedl generální vizitaci celé arcidiecéze.[7] V roce 1804 postoupil císař František II. církvi správu a údržbu triviálních škol.[9] Téhož roku 8. prosince oznámil Salm v katedrále svatého Víta prohlášení se římského císaře Františka císařem rakouským.[6] 2. listopadu 1807 bylo z Řezenské arcidiecéze vyčleněno Chebsko[6] a následující rok předáno pod pravomoc pražského arcibiskupa.[9]
V době válek s revoluční Francií a napoleonských válek postihly pražskou arcidiecézi válečné kontribuce, později i rabování a nouze. 28. prosince 1809 vydal císař František I. nařízení, že veškeré kostelní zlato a stříbro musí být do 1. května 1810 vydáno na krytí obrovských válečných výdajů. Náhrobek svatého Jana Nepomuckého, který byl znovu v ohrožení, se opět podařilo uchránit, ovšem množství kostelních pokladů z celé arcidiecéze bylo nenávratně ztraceno, protože vyplatit je, již bylo nad síly stárnoucího a churavějícího arcibiskupa.[9] Ve válečných letech se Salm snažil zmírnit utrpení těm nejpotřebnějším. Chudině nechával rozdávat z arcibiskupských statků chléb a dřevo, nadané mladíky zachraňoval před odvodem zapsáním na studia do kněžských seminářů a obrovskou nezaměstnanost se snažil alespoň trochu zmírnit sociální stavbou: svým osobním empírovým palácem (dnešní Salmovský palác), který Vilém Florentin nachal v letech 1800-1810 postavit Hradčanském náměstí v Praze, přímo proti dosavadnímu Arcibiskupskému paláci.[7]
Na sklonku života byl arcibiskup stále častěji nemocen. Zemřel v Hahnbachu v Horní Falci, tehdy patřící k Bavorskému království. Smrt ho zastihla na zpáteční cestě do Prahy z lázní v Bad Kissingenu, kde pobýval na léčení.[10] Jeho tělo bylo pak k veřejnému rozloučení vystaveno v kostele v Rožmitálu pod Třemšínem, městečku na arcibiskupském panství. Arcibiskup byl svými poddanými, ale i ostatním lidem v Českém království natolik oblíben, že Rožmitálští odmítli po skončení výstavu těla arcibiskupovo tělo vydat[7] a to muselo být do Prahy převezeno teprve v doprovodu vojenského kordonu.[6] V katedrále svatého Víta se konaly pohřební liturgie.[7] Hrob lidem oblíbeného arcibiskupa se nachází v kostele v Kamenici, sloužícím zároveň jako kaple tamního arcibiskupského zámečku.[11] Tento filiální kostel Vilém Florentin 26. září 1797 osobně po předchozí přestavbě znovuvysvětil a leží tu pochován na vlastní přání.[12] Po arcibiskupově smrti nastalo na pražském stolci čtyřleté období sedisvakance.[7]
Odkazy
Reference
- ↑ Heslo Wilhelm Florentin, Prinz zu Salm-Salm na rodopisné encyklopedii Geneall [online]. Dostupné online.
- ↑ a b c Deutsche Biographische Enzyklopädie (DBE): Poethen-Schlüter
- ↑ HAMANNOVÁ, Brigitte. Habsburkové: životopisná encyklopedie. Překlad Milada Kouřimská, Milan Kouřimský. 2. vyd. Praha: Brána, 2001. 403 s. ISBN 80-7243-109-9. S. 240-242, zejména s. 241.
- ↑ a b Pražské arcibiskupství 1344-1994: sborník statí o jeho působení a významu v české zemi.. Příprava vydání Zdeňka Hledíková, Jaroslav V. Polc. 1. vyd. Praha: Zvon, 1994. 380 s. ISBN 80-7113-091-5. S. 328.
- ↑ WURZBACH, Konstantin von. Biographisches Lexikon des Kaisertums Österreichs, 28 s. 139 [online]. Wien: 1874 [cit. 2015-10-22]. Dostupné online.
- ↑ a b c d e f WURZBACH, Konstantin von. Biographisches Lexikon des Kaisertums Österreichs 28, s. 140 [online]. Wien: 1874 [cit. 2015-10-22]. Dostupné online.
- ↑ a b c d e f g Pražské arcibiskupství 1344-1994..., s. 329
- ↑ KETTNER, Jiří. Dějiny pražské arcidiecéze v datech. 1. vyd. Praha: Zvon, 1993. 251 s. ISBN 80-7113-079-6. S. 107.
- ↑ a b c KETTNER..., s. 108
- ↑ Záznam úmrtí v matrice [online]. Dostupné online.
- ↑ kamenický zámeček na hrady.cz [online]. Dostupné online.
- ↑ Web farnosti v Říčanech [online]. Dostupné online.
Literatura
- HUBER, Kurt A., heslo Salm in: Erwin Gatz, Die Bischöfe des Heiligen Römischen Reiches 1648–1803. ISBN 3-428-06763-0.
- KETTNER, Jiří, Dějiny pražské arcidiecéze v datech, Praha, Zvon 1993, ISBN 80-7113-079-6, s. 218.
- PABST, František Antonín. Kurze Biographische des am 14. September 1810 um die neunte Vormittagsstunde verstorbenen Fürsten von Salm-Salm ... [S.l.: s.n., 18-- ?]. 6 s.
- Pražské arcibiskupství 1344-1994: sborník statí o jeho působení a významu v české zemi. Hledíková Zdeňka a Jaroslav V. Polc (ed.), 1. vyd. Praha, Zvon, 1994, 380 s. ISBN 80-7113-091-5, s. 328-329
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Vilém Florentin Salm-Salm na Wikimedia Commons
- Záznam o úmrtí v matrice na stránkách Archivu Hlavního města Prahy
- Wilhelm Florentin von Salm-Salm na Catholic hierarchy (anglicky)
- Heslo Wilhelm Florentin von Salm-Salm v Biographisches Lexikon des Kaisertums Österreich (německy)
biskup v Tournai | ||
---|---|---|
Předchůdce: |
1776 - 1793 Vilém Florentin Salm-Salm |
Nástupce: |
22. arcibiskup pražský | ||
---|---|---|
Předchůdce: |
1793 - 1810 Vilém Florentin Salm-Salm |
Nástupce: |