Bedřich (kníže)
Bedřich | |
---|---|
Český kníže | |
![]() Kníže Bedřich | |
Doba vlády | I. 1172–1173 II. 1178–1189 |
Narození | 1142 Praha |
Úmrtí | 25. března 1189 (ve věku 46–47 let) Praha |
Pohřben | Katedrála svatého Víta, Václava a Vojtěcha |
Předchůdce | I. Vladislav II. II. Soběslav II. |
Nástupce | I. Soběslav II. II. Konrád II. Ota |
Manželka | Alžběta Uherská (1157–1189) |
Potomci | Vratislav Helena Žofie Přemyslovna Olga Markéta Ludmila Přemyslovna |
Dynastie | Přemyslovci |
Otec | Vladislav II. |
Matka | Gertruda Babenberská |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Bedřich, také Fridrich, (* okolo 1141/2 – 25. března 1189) byl syn krále Vladislava II. a český kníže z rodu Přemyslovců od konce roku 1172 do září 1173 a od konce června 1178 do 25. března 1189. V letech 1164–1173 byl knížetem olomouckého údělu[1].
Jeho vládou začal čtvrtstoletí trvající státní úpadek, část problémů ale souvisela už s vládou jeho otce, jehož ztotožnění se s politikou říše se ukázalo jako příliš úzké.
První období vlády
[editovat | editovat zdroj]Král Vladislav II. si zajistil podporu šlechty a na sklonku roku 1172 předal podle principu primogenitury vládu svému synovi Bedřichovi.
„ | ...starší však syny, Fridricha a Svatopluka, určil k službě vojenské a vládě po otci, ti oba, podle řízení Božího, jeden každý ve svém stavu začali den ode dne více a více prospívat. | “ |
— Vincencius[2] |
V českých zemích ovšem platilo ještě v té době nástupnické právo seniorátu, proto nebyl Bedřich dle tohoto práva právoplatným nástupcem svého otce.
O nejvyšší post v zemi se tak hlásili synové Soběslava I. – na Přimdě vězněný Soběslav (II.), nejstarší tehdy žijící Přemyslovec, Oldřich a Václav. Oporu našli u císaře Fridricha I. Barbarossy (Vladislav II. očividně přecenil vděk císaře, kterému léta věrně sloužil), který v září 1173 zbavil Bedřicha moci a za českého knížete určil Oldřicha. Ten však předal otěže moci staršímu bratrovi Soběslavovi, vládnoucímu s knížecím titulem.
1178–1189
[editovat | editovat zdroj]![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/04/Dux_Fridrich.jpg/170px-Dux_Fridrich.jpg)
V létě 1178 ztratil Soběslav II. podporu Fridricha I. Barbarossy, čehož využil Bedřich, uplatil císaře a obdržel od něj Čechy v léno. V následujícím desetiletí došlo v zemi k hluboké vnitropolitické krizi. Nejprve došlo v lednu 1179 mezi Bedřichem a Soběslavem k bitvám u Loděnice (u Berouna) a v Praze Na bojišti (u tehdejší vsi Nusle), ze kterých vyšel vítězně Bedřich, přestože první bitvu prohrál a u Loděnic se zachránil pouze útěkem. Na Moravě mezitím posiloval moc Konrád II. Ota z linie znojemských Přemyslovců, jemuž se podařilo spojit moravské úděly v jeden celek.
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c5/PecetknizeteBedricha.jpg/220px-PecetknizeteBedricha.jpg)
V roce 1182 dlouhodobá nespokojenost s panujícím knížetem vedla k propuknutí vzpoury šlechty v českých zemích, Bedřich byl vyhnán ze země a šlechta si zvolila za nového knížete Konráda Otu. Bedřich hledal pomoc u císaře Fridricha Barbarossy, který se rozhodl spor vyřešit na sněmu v Řezně v září 1182. Zde císař tvrdě zasáhl a zastrašil přítomné Čechy.
„ | ...širočin veliké množství rozkázal přinésti, jakoby je chtěl odpraviti. Když tito k nohoum jeho se uvrhli, za prominutí prosili a nutnosť změnivše za vůli přijali Fridricha za pána a knížete opět a s ním se do Prahy vrátili, za veliký majíce to zisk jak sami tak Kunrat, že z provinění uražené velebnosti nejsou pokutováni. Tak moudrý císař spiknutí odbojných moudře potlačil a onomu Čechy navrátil, tomuto však s Moravou za vděk vzíti poručil. | “ |
— Jarloch[3] |
Konrád Ota se od té doby tituloval jako moravský markrabí a usiloval o nezávislost na pražském knížeti. Proto historici často vykládali události řezenského sněmu jako státoprávní akt, jímž Fridrich Barbarossa zřídil moravské markrabství, které vyjmul z pravomoci českých knížat a podřídil je říši. To však nebylo přímo řečeno. V každém případě císař jen přilil v situaci závažných rozporů mezi Přemyslovci pověstný olej do ohně. Oslabený stát byl pro Barbarossu jistě snáze ovladatelný. Nebezpečí, že se jednotný český stát rozpadne, jako se tomu stalo například v Polsku nebo na Rusi, sílilo.
V roce 1184, když byl Bedřich v Říši, pokusil se Soběslavovec Václav dobýt Pražský hrad, který ale ubránila kněžna Alžběta.
Knínské úmluvy
[editovat | editovat zdroj]![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/58/Denar_Bedrich.jpg/170px-Denar_Bedrich.jpg)
Bedřich společně se svým nevlastním bratrem Přemyslem (pozdějším Přemyslem Otakarem I.) hodlali zasáhnout proti přílišné samostatnosti moravského markraběte a vytáhli na Moravu. Poplenili Brněnsko i Znojemsko. Roku 1185 došlo u Loděnice snad k nejhorší bitvě mezi Čechy a Moravany v dějinách. Vítězem se stal Přemysl, ale jeho vojsko utrpělo takové ztráty, že místo aby pronásledoval poražené, vrátil se nazpět do Čech. Poté se Konrád Ota rozhodl, že bude raději s knížetem Bedřichem vyjednávat.
„ | Léta od vtělení Páně 1186 dodala hrůza často jmenovanému Konrádovi na rozumu, a když viděl, že nemůže klást odpor knížeti Bedřichovi a Čechům, přišel k němu za prostřednictvím dobrých lidí do Knína a stali se od té doby přáteli a zůstali jimi i na potom. | “ |
— Jarloch[4] |
Na jednáních v Kníně zřejmě uznal svrchovanost pražského knížete nad Moravou, zatímco Bedřich mu přiznal její držení. Pokud skutečně Fridrich Barbarossa připojil Moravu lenním vztahem přímo k říši, nyní tato podřízenost skončila. Kromě toho se řešila nástupnická otázka – nástupcem Bedřicha se měl stát právě Konrád II.
Po smíru s Konrádem Otou ovšem vyplul na povrch další Bedřichův spor s jeho bratrancem a pražským biskupem Jindřichem Břetislavem. Spor ukončil císař Barbarossa, který zvláštním privilegiem prohlásil příslušnost pražského biskupa k říšským knížatům a jeho nezávislost na českém knížeti, což vedlo k dalšímu oslabení knížete.[5] Po Bedřichově smrti (25. března 1189)[6] se vlády (patrně na základu dohod z Knína) a se souhlasem českých předáků ujal Konrád II. Ota.
Bedřich se krátce před smrtí chystal podpořit císaře na III. křížové výpravě, ale 25. března 1189 zemřel. Nahradil jej Konrád II. Ota a Čechy s Moravou byly opět sjednoceny.
Rodina
[editovat | editovat zdroj]Roku 1157 se Bedřich oženil s Alžbětou Uherskou, dcerou Gézy II. a Eufroziny Kyjevské, se kterou měl šest dětí:
- Vratislav (1160–1170 † 1180)
- Žofie Přemyslovna (* mezi 1166–1176 – 1195)
- Helena-Eirene (1158–po 1165)
- Olga ( 1159 – † asi 1163)
- Markéta († 28.8.1167)
- Ludmila Přemyslovna, bavorská vévodkyně (* 1169–1176 – 1240)
- ∞ 1189 Albrecht III. z Bogenu († 1198)
- ∞ 1204 Ludvík I. Kelheimský/Bavorský (1173–1231)
Vývod z předků
[editovat | editovat zdroj]Břetislav I. | ||||||||||||
Vratislav II. | ||||||||||||
Jitka ze Svinibrodu | ||||||||||||
Vladislav I. | ||||||||||||
Kazimír I. Obnovitel | ||||||||||||
Svatava Polská | ||||||||||||
Dobroněga Kyjevská | ||||||||||||
Vladislav II. | ||||||||||||
Poppo z Bergu-Schelklingenu | ||||||||||||
Jindřich z Bergu | ||||||||||||
Žofie Uhorská | ||||||||||||
Richenza z Bergu | ||||||||||||
Diepold II. z Vohburgu | ||||||||||||
Adelheid z Mochentalu | ||||||||||||
Luitgarda Zähringenská | ||||||||||||
Bedřich | ||||||||||||
Arnošt Babenberský | ||||||||||||
Leopold II. Babenberský | ||||||||||||
Adelaida Wettinská | ||||||||||||
Leopold III. Babenberský | ||||||||||||
Rapoto I. ze Chamu | ||||||||||||
Ida z Formbachu | ||||||||||||
Mathilde | ||||||||||||
Gertruda Babenberská | ||||||||||||
Jindřich III. Černý | ||||||||||||
Jindřich IV. Sálský | ||||||||||||
Anežka z Poitou | ||||||||||||
Anežka Sálská | ||||||||||||
Ota Savojský | ||||||||||||
Berta Savojská | ||||||||||||
Adelheid Turínská | ||||||||||||
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ SCHELLE, Karel. Velké dějiny Zemí Koruny české. Tematická řada, Stát. Praha: Paseka, 2015. 649 s. ISBN 978-80-7432-652-3. S. 44.
- ↑ Letopis Vincenciův a Jarlochův. Praha: Státní nakladatelství krásné literatury, hudby a umění, 1957. S. 63.
- ↑ Fontes Rerum Bohemicarum. Příprava vydání Josef Emler; překlad Václav Vladivoj Tomek. Svazek II. Praha: Museum Království českého, 1874. Kapitola Letopis Jarlocha, opata kláštera milevského, s. 481. (latinsky) Dále jen Letopis Jarlocha.
- ↑ Milevský letopis : Zápisky Vincencia, Jarlocha a Ansberta. Příprava vydání Magdalena Moravová; překlad Anna Kernbach. Praha: Argo, 2013. 290 s. (Memoria medii aevi; sv. 18). ISBN 978-80-257-0885-9.
- ↑ Velké dějiny I., s. 655
- ↑ Letopis Jarlocha, s. 508
- ↑ Byzantium Nobility: Petraloifas (Petraphoilas-Komnenos). Foundation for Medieval Genealogy
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- Kdo byl kdo v našich dějinách do roku 1918 / (Pavel Augusta … et al.). 4. vyd. Praha: Libri, 1999. 571 s. ISBN 80-85983-94-X. S. 32.
- BLÁHOVÁ, Marie; FROLÍK, Jan; PROFANTOVÁ, Naďa. Velké dějiny zemí Koruny české I. Do roku 1197. Praha ; Litomyšl: Paseka, 1999. 800 s. ISBN 80-7185-265-1.
- KEJŘ, Jiří. O říšském knížectví pražského biskupa. Český časopis historický. 1991, roč. 89, s. 481–492. ISSN 0862-6111.
- NOVOTNÝ, Václav. České dějiny I./II. Od Břetislava I. do Přemysla I. Praha: Jan Laichter, 1913. 1214 s.
- VOŠAHLÍKOVÁ, Pavla, a kol. Biografický slovník českých zemí : 3. sešit : Bas-Bend. Praha: Libri, 2005. 264–375 s. ISBN 80-7277-287-2. S. 329–330.
- WIHODA, Martin. Morava v době knížecí 906–1197. Praha: Nakladatelství Lidové noviny, 2010. 464 s. ISBN 978-80-7106-563-0.
- ŽEMLIČKA, Josef. Čechy v době knížecí 1034–1198. Praha: Nakladatelství Lidové noviny, 2007. 712 s. ISBN 978-80-7106-905-8.
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Bedřich I. Český na Wikimedia Commons
- Bedřich I. na e-stredovek.cz
- Vláda Bedřicha a Soběslava II.
- Vláda Bedřicha
- Bedřichova pečeť[nedostupný zdroj]
- Bedřichův denár[nedostupný zdroj]
Předchůdce: Vladislav II. |
![]() |
Český kníže Bedřich 1172–1173 |
![]() |
Nástupce: Soběslav II. |
Předchůdce: Soběslav II. |
![]() |
Český kníže Bedřich 1178–1189 |
![]() |
Nástupce: Konrád II. Ota |