G.I. Bill
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/ab/GI_Bill_signing.jpg/330px-GI_Bill_signing.jpg)
Zákon o znovuzačlenění vojáků do pracovního a civilního života (Servicemen's Readjustment Act) z roku 1944, běžně známý jako G.I. Bill, byl americký zákon, který poskytoval řadu výhod některým veteránům druhé světové války (běžně označovaným jako G.I.s). Původní platnost zákona G.I. Bill skončila v roce 1956, ale termín "G.I. Bill" se stále používá pro označení programů vytvořených na pomoc některým americkým vojenským veteránům.
Byl z velké části navržen a schválen Kongresem v roce 1944 v rámci úsilí obou politických stran, které vedla Americká legie, jež chtěla odměnit prakticky všechny válečné veterány. Od první světové války stála Legie v čele lobbingu v Kongresu za velkorysé výhody pro válečné veterány.[1] Prezident Franklin Delano Roosevelt naopak chtěl mnohem menší program zaměřený na chudé lidi bez ohledu na vojenskou službu.[2] Konečný návrh zákona zajistil okamžité finanční odměny prakticky všem veteránům druhé světové války, čímž se vyhnul velmi spornému odloženému vyplácení životních pojistek veteránům první světové války, které způsobilo politické nepokoje ve 20. a 30. letech 20. století.[3] Mezi výhody patřily levné hypotéky, nízkoúročené půjčky na zahájení podnikatelské nebo zemědělské činnosti, roční podpora v nezaměstnanosti a účelově vázané platby školného a životních nákladů na studium na střední, vysoké nebo odborné škole. Tyto dávky byly k dispozici všem veteránům, kteří byli ve válečných letech v aktivní službě po dobu nejméně 90 dnů a nebyli propuštěni pro ztrátu cti.[4]
Do roku 1956 využilo 7,8 milionu veteránů vzdělávací benefity G.I. Bill, z toho asi 2,2 milionu na vysoké školy a dalších 5,6 milionu na nějaký druh vzdělávacího programu.[5] Historici a ekonomové hodnotí G.I. Bill jako významný politický a ekonomický úspěch – zejména v kontrastu se zacházením s veterány první světové války – a jako významný příspěvek k zásobám lidského kapitálu v USA, který podpořil dlouhodobý hospodářský růst.[6][7][8]
G.I. Bill byl však kritizován za to, že část prostředků směřovala do výdělečných vzdělávacích institucí. Byl navíc rasově diskriminační, protože byl přizpůsoben zákonům Jima Crowa. Kvůli diskriminaci ze strany místních a státních samospráv i soukromých subjektů v oblasti bydlení a vzdělávání nepřinesl G.I. Bill takový prospěch Afroameričanům, jaký přinesl bílým Američanům. Historik Ira Katznelson z Kolumbijské univerzity popsal zákon jako pozitivní diskriminaci pro bílé.[9] G.I. Bill byl kritizován za zvyšování rasových majetkových rozdílů.[10]
Zákon o podpoře vzdělávání veteránů po 11. září z roku 2008 dále rozšířil výhody a poskytl veteránům finanční prostředky na plné pokrytí nákladů na jakoukoli veřejnou vysokou školu v jejich státě. Zákon G.I. Bill byl rovněž upraven přijetím zákona Forever GI Bill v roce 2017.
Historie
[editovat | editovat zdroj]![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/86/Veterans_Administration_letter_for_Don_A._Balfour%2C_July_6%2C_1944_-_GI_Bill_student_at_George_Washington_University.jpg/220px-Veterans_Administration_letter_for_Don_A._Balfour%2C_July_6%2C_1944_-_GI_Bill_student_at_George_Washington_University.jpg)
Dne 22. června 1944 byl podepsán zákon o znovuzačlenění vojáků (Servicemen's Readjustment Act of 1944), obecně známý jako G.I. Bill of Rights. Profesor Edwin Amenta uvádí:
- Příspěvky pro veterány byly výhodnou nabídkou pro konzervativce, kteří se obávali stále vyššího zdanění a rozšiřování státních agend New Dealu. Veteránské dávky by dostala malá skupina lidí bez dlouhodobých důsledků pro ostatní a programy by spravovala Veteránská správa, čímž by se odklonila moc od byrokracie New Dealu. Takové výhody by pravděpodobně bránily stoupencům New Dealu v jejich snaze vyhrát poválečnou bitvu o trvalý systém sociální politiky pro všechny.[12]
Během války se politici chtěli vyhnout poválečným zmatkům ohledně dávek pro veterány, které se ve 20. a 30. letech staly politickou hrou.[13][14] Organizace veteránů, které vznikly po první světové válce, měly miliony členů; v Kongresu mobilizovaly podporu pro návrh zákona, který poskytoval výhody pouze veteránům vojenské služby, včetně mužů a žen. Ortiz říká, že jejich úsilí "upevnilo Veterány zahraničních válek (The Veterans of Foreign Wars of the US) a Americkou legii jako dva pilíře americké veteránské lobby na celá desetiletí".[15][16]
Harry W. Colmery, předseda Republikánského národního výboru a bývalý národní velitel Americké legie, se zasloužil o sepsání prvního návrhu zákona.[17][18] Své nápady si údajně zapisoval na psací papír a ubrousek v hotelu Mayflower ve Washingtonu.[18] Skupina osmi lidí z americké legie v Salemu ve státě Illinois také své nápady na výhody pro veterány zaznamenala na ubrousky a papír. Tuto skupinu tvořili Omar J. McMackin, Earl W. Merrit, Dr. Leonard W. Esper, George H. Bauer, William R. McCauley, James P. Ringley, A. L. Starshak a guvernér státu Illinois John Stelle, který se zúčastnil slavnostního podpisu s prezidentem Rooseveltem.[19]
Senátor USA Ernest McFarland (demokrat z Arizony) a národní velitel Americké legie Warren Atherton (republikán z Kalifornie) se aktivně podíleli na přijetí zákona a jsou známí jako "otcové zákona o vojácích z povolání". Edith Nourse Rogersovou (republikánka z Massachusetts), která se podílela na sepsání zákona a byla jeho spoluautorkou, lze pak označit za "matku zákona o vojácích z povolání". Stejně jako v případě Colmeryho byl její podíl na sepsání a přijetí tohoto zákona zastřen časem.[20]
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1c/GIBill.jpg/220px-GIBill.jpg)
Návrh zákona, který původně navrhl prezident Roosevelt, obsahoval test majetkových poměrů – pouze chudí veteráni by dostali jeden rok financování; pouze ti, kteří by dosáhli nejlepších výsledků v písemné zkoušce, by dostali čtyři roky placené vysoké školy. Návrh Americké legie poskytoval plné výhody všem veteránům, včetně žen a menšin, bez ohledu na jejich majetek.
Důležitým ustanovením zákona G.I. Bill byly půjčky na bydlení s nízkým úrokem a nulovou zálohou pro vojáky. Podmínky pro novou výstavbu byly navíc výhodnější než pro stávající bydlení.[21] To podnítilo miliony amerických rodin, aby se přestěhovaly z městských bytů do předměstských domů.[22]
Další ustanovení bylo známé jako "klauzule 52-20 pro nezaměstnanost". Nezaměstnaní váleční veteráni dostávali 20 dolarů jednou týdně po dobu 52 týdnů, a to až po dobu jednoho roku, kdy si hledali práci. Z peněz vyčleněných pro klub 52-20 bylo rozděleno méně než 20 %. Většina vracejících se vojáků si spíše rychle našla práci nebo pokračovala ve studiu na vysoké škole.
Příjemci z dávek G.I. Bill neplatili žádnou daň z příjmu, protože nebyly považovány za příjem z výdělečné činnosti.[23]
Původní zákon G.I. Bill skončil v roce 1956.[24] Od vydání původního zákona je vojenským veteránům k dispozici celá řada výhod, které se běžně označují jako aktualizace zákona G.I. Bill.
Po druhé světové válce
[editovat | editovat zdroj]Větší procento veteránů z Vietnamu využilo vzdělávací dávky G.I. Bill (72 %) než veteráni z druhé světové války (49 %) nebo veteráni z korejské války (43 %).[25][26][25]
Kanada
[editovat | editovat zdroj]Kanada zavedla podobný program pro své veterány z druhé světové války, který měl podobně příznivý ekonomický dopad.[27]
Problémy
[editovat | editovat zdroj]Rasová diskriminace
[editovat | editovat zdroj]Afroameričtí veteráni měli z G.I. Bill menší prospěch než ostatní.
Cílem zákona G.I. Bill bylo pomoci americkým veteránům z druhé světové války v tom, aby se přizpůsobili civilnímu životu. A to tím, že jim poskytl výhody včetně levných hypoték, nízkoúročených půjček a finanční podpory. Afroameričané neměli zdaleka takové výhody jako běloši. Historik Ira Katznelson tvrdí, že "zákon byl záměrně navržen tak, aby byl v souladu se zákony Jima Crowa".[28] Na předměstích New Yorku a severního New Jersey bylo sjednáno 67 000 hypoték na základě zákona G.I. Bill, ale méně než 100 z nich si vzali lidé jiné než bílé pleti.[29][30]
Banky a hypoteční agentury navíc odmítaly černochům poskytovat půjčky, takže G.I. Bill byl pro černochy ještě méně efektivní.[31] Po návratu z války se černoši potýkali s diskriminací a chudobou, což představovalo překážku pro využití hypoték a vzdělávacích výhod plynoucích z G.I. Bill, protože pracovní síla a příjem byly okamžitě potřeba doma.
Většina ředitelů jižanských univerzit odmítala přijmout černochy až do revoluce za občanská práva. Segregace byla v této oblasti zákonem nařízena. Vysokých škol, které přijímaly černochy, bylo na Jihu zpočátku 100. Tyto instituce byly nižší kvality, 28 z nich bylo klasifikováno jako nabízející nižší než bakalářské vzdělání. Pouze sedm států nabízelo postgraduální vzdělávání, přičemž pro černochy nebyly k dispozici žádné akreditované inženýrské nebo doktorské programy. Všechny tyto instituce byly menší než bělošské a nesegregované univerzity a často se potýkaly s nedostatkem zdrojů.[32]
Do roku 1946 byla na vysokou školu zapsána pouze pětina ze 100 000 černochů, kteří požádali o vzdělávací dávky.[31] Historické černošské vysoké školy a univerzity (HBCU) se navíc dostaly pod zvýšený tlak, protože rostoucí počet studentů a omezené zdroje je donutily odmítnout přibližně 20 000 veteránů. HBCU byly již dříve nejchudšími vysokými školami. Zdroje HBCU se ještě více ztenčily, když si požadavky veteránů vyžádaly rozšíření učebních osnov.[31]
Přestože černoši naráželi na mnoho překážek při získávání výhod G.I. Bill, zákon výrazně rozšířil počet Afroameričanů navštěvujících vysoké školy a postgraduální studium. V roce 1940 činil podíl zapsaných černochů na vysokých školách 1,08 % z celkového počtu vysokoškoláků v USA. Do roku 1950 se zvýšil na 3,6 %. Tyto přírůstky se však týkaly téměř výhradně severních států a v důsledku zákona G.I. Bill se prohloubily rozdíly ve vzdělání a ekonomické rozdíly mezi bělochy a černochy na národní úrovni.[33] Vzhledem k tomu, že 79 % černošské populace žilo v jižních státech, byly vzdělávací úspěchy omezeny na malou část černošského obyvatelstva Spojených států.[31]
Obchodní námořnictvo
[editovat | editovat zdroj]Kongres nezahrnul veterány obchodního námořnictva do původního zákona G.I. Bill, přestože podle zákona o obchodním námořnictvu z roku 1936 byli v době války považováni za vojenský personál. Když prezident Roosevelt (demokrat) v červnu 1944 podepisoval G.I. Bill, prohlásil: "Věřím, že Kongres brzy poskytne podobné možnosti i příslušníkům obchodního námořnictva, kteří během války opakovaně nasazovali své životy pro blaho své země." Později, když už bylo nejmladším veteránům druhé světové války kolem 90 let, se objevily snahy ocenit přínos obchodního námořnictva tím, že se zbývajícím pozůstalým poskytnou určité výhody. V roce 2007 byly v Kongresu předloženy tři různé návrhy zákonů, které se touto problematikou zabývaly, z nichž pouze jeden prošel ve Sněmovně reprezentantů.[34] Zákon o dodatečném poděkování obchodním námořníkům z druhé světové války z roku 2007 stanoví, že ministr pro záležitosti veteránů vyplácí každému jednotlivci, který byl v období od 7. prosince 1941 do 31. prosince 1946 prokazatelně příslušníkem amerického obchodního námořnictva (včetně armádní dopravní služby a námořní dopravní služby), odškodnění ve výši 1 000 dolarů měsíčně. Tento návrh zákona předložil Sněmovně reprezentant Bob Filner (demokrat z Kalifornie) v roce 2007 a Sněmovnou prošel, ale Senátem nikoli, takže se nestal zákonem.[35]
Dalším pokusem o zařazení obchodního námořnictva do zákona G.I. Bill byl zákon 21st Century G.I. Bill of Rights Act z roku 2007, který představila demokratická senátorka Hillary Clintonová. Zákon poskytuje základní vzdělávací pomoc ozbrojeným silám nebo zálohám, které jsou po 11. září 2001: (1) nasazeny v zahraničí; nebo (2) slouží v souhrnu alespoň dva roky nebo jsou před tímto obdobím propuštěny z důvodu postižení souvisejícího se službou, obtíží nebo určitých zdravotních podmínek. Těmto osobám náleží 36 měsíců podpory na vzdělávání.[36] Jeff Miller (republikán z Floridy) dosáhl toho, že sněmovna schválila snazší přístup k zákonu G.I. Bill "ověřením čestné služby jako pobřežní obchodní námořník mezi 7. prosincem 1941 a 31. prosincem 1946 pro účely nároku na dávky pro veterány podle zákona GI Bill Improvement Act of 1977". Návrh prošel Sněmovnou reprezentantů a dále se nedostal.[37]
Vysoké školy zaměřené na veterány
[editovat | editovat zdroj]Po zavedení GI Bill ve 40. letech 20. století vznikla celá řada komerčních "fly-by-night" (pomíjivých) odborných škol. Některé z těchto komerčních vysokých škol se stále zaměřují na veterány, na které se nevztahuje pravidlo 90-10 pro federální financování. (Pravidlo 90-10 odkazuje na americký předpis, kterým se řídí ziskové vysokoškolské vzdělávání. Omezuje procento příjmů, které může soukromá škola získat z federálních zdrojů finanční pomoci, na 90 %; zbylých 10 % příjmů musí pocházet z alternativních zdrojů.) Tato mezera v zákoně podporuje výdělečné vysoké školy v tom, aby se zaměřovaly na veterány a jejich rodiny a agresivně je nabíraly.[38][39][40] Legislativní snahy o odstranění této mezery v zákoně selhaly.[41][42]
Podle srovnávacího nástroje GI Bill Comparison Tool jsou největšími příjemci prostředků z GI Bill tyto univerzity:
- University of Phoenix: $190,941,289
- University of Maryland Global Campus: $67,806,473
- American Public University System: $58,773,186
- Full Sail University: $48,678,834
- Colorado Technical University: $48,024,079
- Arizona State University: $42,759,321
- Liberty University: $33,938,851
- National University: $32,080,876
- Southern New Hampshire University: $30,986,463
Náborové agentury jako QuinStreet také působily jako třetí strany při náboru veteránů pro podřadné vysoké školy.[43][44][45]
Další právní záruky
[editovat | editovat zdroj]Ve státě Kalifornie platí pravidlo 85-15, jehož cílem je zabránit predátorským a "fly-by-night" (pomíjivým) výdělečným vysokým školám v tom, aby se zaměřovaly na veterány.[46]
V roce 2012 vydal prezident Barack Obama vládní nařízení č. 13607, aby zajistil, že příslušníci vojenských služeb, veteráni a jejich rodiny nebudou agresivně oslovováni podřadnými vysokými školami.[47]
Ministerstvo pro záležitosti veteránů spravuje webové stránky pro veterány, kde si mohou porovnat vysoké školy, které využívají GI Bill, aby mohli rozumně využívat své vzdělávací výhody.[48]
Ministerstvo pro záležitosti veteránů má také systém zpětné vazby, kde mohou veteráni podávat stížnosti na školy, které navštěvují.[49]
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]V tomto článku byl použit překlad textu z článku G.I. Bill na anglické Wikipedii.
- ↑ Glenn C. Altschuler and Stuart M. Blumin, The GI Bill: A New Deal for Veterans (2009), pp. 54-57
- ↑ Suzanne Mettler, "The creation of the GI Bill of Rights of 1944: Melding social and participatory citizenship ideals." Journal of Policy History 17#4 (2005): 345-374.
- ↑ Glenn C. Altschuler and Stuart M. Blumin, The GI Bill: A New Deal for Veterans (2009), pp. 54–57.
- ↑ Altschuler and Blumin, The GI Bill (2009) p. 118
- ↑ Olson, 1973, and see also Bound and Turner 2002.
- ↑ Stanley, 2003
- ↑ Frydl, 2009
- ↑ Suzanne Mettler, Soldiers to citizens: The GI Bill and the making of the greatest generation (2005)
- ↑ ra Katznelson, When Affirmative Action Was White, W. W. Norton & Co., 2005, p. 140.
- ↑ DARITY, WILLIAM A., JR. From here to equality : reparations for Black Americans in the twenty-first century. [s.l.]: University of North Carolina Press, 2020. Dostupné online. ISBN 978-1-4696-5497-3. OCLC 1119767347
- ↑ The George Washington Uni Profile [online]. [cit. 2021-07-25]. Dostupné v archivu pořízeném dne July 28, 2011.
- ↑ Edwin Amenta. Bold Relief: Institutional politics and the origins of modern American social policy (Princeton UP, 1998) p247.
- ↑ David Ortiz, Beyond the Bonus March and GI Bill: how veteran politics shaped the New Deal era (2013) p xiii
- ↑ Kathleen Frydl, The G.I. Bill (Cambridge University Press, 2009) pp 47-54.
- ↑ Ortiz, Beyond the Bonus March and GI Bill: how veteran politics shaped the New Deal era (2009) p xiii
- ↑ Frydl, The G.I. Bill (2009) pp 102-44, emphasizes the central role of the American Legion.
- ↑ 223D. Education and Training Home [online]. [cit. 2021-07-25]. Dostupné v archivu pořízeném dne November 14, 2013.
- ↑ a b FindArticles.com - CBSi [online]. [cit. 2021-07-25]. Dostupné v archivu pořízeném dne December 31, 2008.
- ↑ History [online]. 2019-01-16 [cit. 2021-01-06]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ James E. McMillan. Ernest W. McFarland: Majority Leader of the United States Senate, Governor and Chief Justice of the State of Arizona : a biography. [s.l.]: Sharlot Hall Museum Press, 2006. Dostupné online. ISBN 978-0-927579-23-0. S. 113.
- ↑ THE CONGRESSIONAL RESEARCH SERVICE. A CHRONOLOGY OF HOUSING LEGISLATION AND SELECTED EXECUTIVE ACTIONS, 1892-2003. [s.l.]: U.S. Government Printing Office, 2004. Dostupné online.
- ↑ Jackson, Kenneth T. Crabgrass Frontier: The Suburbanization of the United States. [s.l.]: New York: Oxford University Press, 1985. Dostupné online.
- ↑ Ellsworth Harvey Plank. Public Finance. [s.l.]: [s.n.], 1953. Dostupné online. S. 234.
- ↑ History And Timeline. [s.l.]: U.S. Department of Veterans Affairs Dostupné online.
- ↑ a b Jan Arminio; TOMOKO KUDO GRABOSKY; JOSH LANG. Student Veterans and Service Members in Higher Education. New York: Routledge, 2015. (Key Issues on Diverse College Students). Dostupné online. ISBN 9781317810568. S. 12.
- ↑ History and Timeline - Education and Training [online]. U.S. Department of Veterans Affairs [cit. 2019-02-03]. Dostupné online.
- ↑ LEMIEUX, Thomas; CARD, David. Education, earnings, and the 'Canadian GI Bill'. Canadian Journal of Economics. 2001, s. 313–344. Dostupné online. DOI 10.1111/0008-4085.00077. S2CID 154642103.
- ↑ KOTZ, Nick. Review: 'When Affirmative Action Was White': Uncivil Rights. The New York Times. 28 August 2005. Dostupné online [cit. 2 August 2015].
- ↑ KATZNELSON, Ira. When affirmative action was white : an untold history of racial inequality in twentieth-century America. [Norton pbk ed.]. vyd. New York: W.W. Norton, 2006. ISBN 978-0393328516.
- ↑ KATZNELSON, Ira. When Affirmative Action Was White: An Untold History of Racial Inequality in Twentieth-Century America. [s.l.]: [s.n.], 2006-08-17. Dostupné online. ISBN 9780393347142.
- ↑ a b c d HERBOLD, Hilary. Never a Level Playing Field: Blacks and the GI Bill. The Journal of Blacks in Higher Education. Winter 1994, s. 104–108. DOI 10.2307/2962479. JSTOR 2962479.
- ↑ TURNER, Sarah; BOUND, John. Closing the Gap or Widening the Divide: The Effects of the G.I. Bill and World War II on the Educational Outcomes of Black Americans. The Journal of Economic History. March 2003, s. 151–2. DOI 10.3386/w9044.
- ↑ TURNER, Sarah; BOUND, John. Closing the Gap or Widening the Divide: The Effects of the G.I. Bill and World War II on the Educational Outcomes of Black Americans. The Journal of Economic History. March 2003, s. 170–72. DOI 10.3386/w9044.
- ↑ Belated Thank You to the Merchant Mariners of World War II Act of 2007 [online]. [cit. 2021-07-25]. Dostupné v archivu pořízeném dne January 31, 2012.
- ↑ FILNER, Bob. H.R.23 - 110th Congress (2007-2008): Belated Thank You to the Merchant Mariners of World War II Act of 2007 [online]. September 5, 2007. Dostupné online.
- ↑ CLINTON, Hillary Rodham. S.1409 - 110th Congress (2007-2008): 21st Century GI Bill of Rights Act of 2007 [online]. May 16, 2007. Dostupné online.
- ↑ MILLER, Jeff. H.R.2189 - 113th Congress (2013-2014): To improve the processing of disability claims by the Department of Veterans Affairs, and for other purposes. [online]. October 29, 2013. Dostupné online.
- ↑ The 90-10 Rule: Why Predatory Schools Target Veterans [online]. [cit. 2016-06-19]. Dostupné online.
- ↑ WONG, Alia. Why For-Profit Colleges Target Military Veterans [online]. [cit. 2016-06-19]. Dostupné online.
- ↑ Money Military Heroes: How For-Profit Colleges Target Military Veterans (and Your Tax Dollars) [online]. [cit. 2021-07-25]. Dostupné v archivu pořízeném dne November 14, 2014.
- ↑ For-profit schools targeted again over GI Bill payouts [online]. [cit. 2016-06-19]. Dostupné online.
- ↑ For-Profit Colleges' 90/10 Loophole Latest Target For Democrats With Military And Veterans Education Protection Act [online]. June 24, 2015 [cit. 2016-06-19]. Dostupné online.
- ↑ For-Profit Schools Under Fire For Targeting Veterans [online]. Dostupné online.
- ↑ Military-Branded Websites Push Veterans to Troubled For-Profit Colleges [online]. February 1, 2016. Dostupné online.
- ↑ Private For-Profit Colleges and Online Lead Generation | Center for Digital Democracy [online]. Dostupné online.
- ↑ University of Phoenix barred from enrolling veterans in 7 programs [online]. July 30, 2014 [cit. 2016-06-19]. Dostupné online.
- ↑ Executive Order 13607 of April 27, 2012 Establishing Principles of Excellence for Educational Institutions Serving Service Members, Veterans, Spouses, and Other Family Members [online]. Government Publishing Office, May 2, 2012 [cit. 2016-10-11]. Dostupné online.
- ↑ About GI Bill benefits [online]. September 25, 2019 [cit. 2021-07-25]. Dostupné v archivu pořízeném dne April 24, 2020.
- ↑ Feedback - Education and Training [online]. Dostupné online.
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- Abrams, Richard M. "The U.S. Military and Higher Education: A Brief History." Annals of the American Academy of Political and Social Science (1989) 404 pp. 15–28.
- Altschuler, Glenn C. and Stuart M. Blumin. The GI Bill: a new deal for veterans (2009), brief scholarly overview
- Bennett, Michael J. When Dreams Came True: The G.I. Bill and the Making of Modern America (New York: Brassey's Inc., 1996)
- Bound, John, and Sarah Turner. "Going to War and Going to College: Did World War II and the G.I. Bill Increase Educational Attainment for Returning Veterans?" Journal of Labor Economics 20#4 (2002), pp. 784–815 in JSTOR
- Boulton, Mark. Failing our Veterans: The G.I. Bill and the Vietnam Generation (NYU Press, 2014).
- Clark, Daniel A. "'The two joes meet—Joe College, Joe Veteran': The GI Bill, college education, and postwar American culture". History of Education Quarterly (1998), 38#2, pp. 165–189.
- Frydl, Kathleen. The G.I. Bill (Cambridge University Press, 2009)
- Humes, Edward. Over Here: How the G.I. Bill Transformed the American Dream. [s.l.]: Harcourt, 2006. Dostupné online. ISBN 0-15-100710-1.
- Jennings, Audra. Out of the Horrors of War: Disability Politics in World War II America (U of Pennsylvania Press, 2016). 288 pp.
- Mettler, Suzanne. Soldiers to Citizens: The G.I. Bill and the Making of the Greatest Generation (Oxford University Press, 2005). online; excerpt
- Nagowski, Matthew P. "Inopportunity of Gender: The G.I. Bill and the Higher Education of the American Female, 1939-1954" Cornell University ILR Collection" (2005) online; statistical approach
- Nam, Charles B. "The Impact of the 'GI Bills' on the Educational Level of the Male Population" Social Forces 43 (October 1964): 26-32.
- Olson, Keith. "The G. I. Bill and Higher Education: Success and Surprise," American Quarterly Vol. 25, No. 5 (December 1973) 596-610. in JSTORin JSTOR
- Olson, Keith, The G.I. Bill, The Veterans, and The Colleges (Lexington: University Press of Kentucky, 1974)
- Peeps, J. M. Stephen. "A B.A. for the G.I. . . . Why?" History of Education Quarterly 24#4 (1984) pp 513-25.
- Ross, David B. Preparing for Ulysses: Politics and Veterans During World War II (Columbia University Press, 1969).
- STANLEY, Marcus. College Education and the Midcentury GI Bills. The Quarterly Journal of Economics. 2003, s. 671–708. DOI 10.1162/003355303321675482. JSTOR 25053917.
- Van Ells, Mark D. To Hear Only Thunder Again: America's World War II Veterans Come Home. Lanham, MD: Lexington Books, 2001.
- Woods, Louis, “Almost ‘No Negro Veteran…Could Get a Loan:’ African Americans, the GI Bill, and the NAACP Campaign Against Residential Segregation, 1917-1960,” The Journal of African American History, Vol. 98, No. 3 (Summer 2013) pp. 392–417.
Související články
[editovat | editovat zdroj]Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu G.I. Bill na Wikimedia Commons
- Oficiální webové stránky
- GI Bill Forum
- The American Legion's MyGIBill.org
- The Department of Veteran Affairs' GI Bill website
- Central Committee for Conscientious Objectors analysis of the MGIB
- Education Fact Sheet for Guard & Reserve Members
- Education Benefits Available by States
- Guide to the GI Bill Oral Histories 2003-2004
- Web-Enable Education Benefits System
- GI Bill top up program