Jang I-čching
Jang I-čching | |
---|---|
![]() Portrét Jang I-čchinga | |
Posmrtné jméno | Wen-siang |
Pseudonym | Suej-an |
Jiná jména | Jang Jing-ning |
Narození | 1454 Jün-nan |
Úmrtí | 1530 |
Tituly a úřady | |
první velký sekretář | |
Období | 1526–1529 |
Předchůdce | Fej Chung |
Nástupce | Čang Fu-ťing |
Panovník | Ťia-ťing |
velký sekretář | |
Období | 1515–1516 1526–1529 |
Panovník | Čeng-te, Ťia-ťing |
ministr státní správy | |
Období | 1511–1515 |
Předchůdce | Liou Ťi |
Nástupce | Lu Wan |
Panovník | Čeng-te |
ministr daní | |
Období | 1510–1511 |
Předchůdce | Liou Ťi |
Nástupce | Sun Ťiao |
Panovník | Čeng-te |
Umělecká činnost | |
Znám jako | básník, kaligraf, spisovatel snažící se (s Li Tung-jangem) překonat kabinetní styl poezie |
Ovlivnil | Li Meng-jang |
| |
Národnost | chanská |
Země | říše Ming |
Bydliště | Tan-tchu v prefektuře Čen-ťiang v provincii Ťiang-su |
Vzdělání | ťin-š’ (1472) |
Povolání | politik |
Vyznání | konfucianismus |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Jang I-čching (čínsky pchin-jinem Yáng Yīqīng, znaky zjednodušené 杨一
Jména
[editovat | editovat zdroj]Jang I-čching používal zdvořilostní jméno Jing-ning (čínsky pchin-jinem Yìngníng, znaky zjednodušené 应宁, tradiční
Život
[editovat | editovat zdroj]Jang I-čching se narodil roku 1454 v Jün-nanu,[1] později žil v prefektuře Čen-ťiang (moderní obvod Tan-tchu v prefektuře Čen-ťiang v provincii Ťiang-su). Vzdělával se v konfuciánském učení, absolvoval úřednické zkoušky a roku 1472, v neobvykle nízkém věku osmnácti let,[2] v Pekingu složil i jejich nejvyšší stupeň, palácové zkoušky. Poté nastoupil úřednickou kariéru.
Mnoho let sloužil v severozápadním pohraničí, v provincii Šen-si. Časem postoupil až na místo velkého koordinátora sün-fu, nadřízeného civilním i vojenským úřadům provincie. V této funkci roku 1506 oživil plán na postavení obranných zdí v Ordosu, jako části širšího plánu na jeho znovuobsazení; kvůli odporu Liou Ťina, tehdy nejvlivnějšího eunucha v Zakázaném městě a důvěrníka císaře Čeng-teho, však mohl postavit jen 20 km zdi.[3][4] V dubnu 1507 rezignoval.[5]
Jakožto zkušený voják a politik obeznámený s problémy a lidmi severozápadu byl roku 1510, s eunuchem Čang Jungem, byl pověřen likvidací povstání knížete z An-chua v Ning-sia. Než dorazil na místo, vzpouru zlikvidovali místní velitelé; Jang I-čching poté zorganizoval vyšetřování událostí a uklidnil situaci.[6] Během tažení Jang I-čching namluvil Čang Jungovi, že je ve smrtelném nebezpečí, protože Liou Ťin připravuje převrat.[7] Čang Jung se poté spojil s dalšími eunušskými hodnostáři (z takzvaných osmi tygrů) a Liou Ťina v září 1510 svrhl.[8]
V září 1510 se s podporou Čang Junga stal ministrem daní. V lednu 1511 postoupil na místo ministra státní správy, roku 1514 získal vysoký čestný titul šao-fu (
Roku 1516 Jang I-čching využil záplavy a nebeské úkazy ke kritice císařových oblíbenců; mezitím však Čang Jung ztratil panovníkovu přízeň, což oslabilo podporu Jang I-čchinga v císařově okolí. Velitelé císařské gardy Ťiang Pin a Čchien Ning, dotčení kritikou, v září 1516 reagovali prosazením Jang I-čchingova odvolání. Jang I-čching se vrátil do svého domova v Tan-tchu; s císařem Čeng-tem se setkal ještě v září 1520, když panovník přes Tan-tchu cestoval z Nankingu zpět do Pekingu.[5]
Na jaře 1521 Čeng-te zemřel a nastoupil nový císař Ťia-ťing, který si pamatoval, že jeho otec řadil Jang I-čchinga mezi tři vynikající muže žijící na středním a dolním toku Jang-c’ (s Li Tung-jangem a Liou Ta-siaem); proto po nástupu Jang I-čchinga obdaroval. Jang I-čching poté ve velkém sporu o obřady podpořil Čang Fu-ťinga, vůdce skupiny úředníků podporujících císaře,[5] a v lednu 1525 byl proto s podporou Čang Fu-ťinga a dalšího císařova stoupence, Kueje E, opět jmenován nejvyšším velitelem tří vojenských oblastí v Šen-si s formálními tituly ministra vojenství a hlavního cenzora. Bylo to v mingské Číně poprvé, co bývalý velký sekretář dostal vojenské velení.[9]
V Šan-si začátkem roku 1525 odrazil nájezd 10 000 jezdců z Čching-chaje. Koncem roku 1525 byl povolán do Pekingu a po půl roce byl s podporou Čang Fu-ťinga a Kueje E jmenován velkým sekretářem (a formálně i ministrem státní správy).[9] Jako starší převzal vedení sekretariátu od dosavadního prvního velkého sekretáře Fej Chunga.[10] Byl pověřen čestným úkolem dokončení pravdivých záznamů (š’-lu) Ču Jou-jüana, otce císaře Ťia-ťinga, kterého Ťa-ťing posmrtně jmenoval císařem.[9] V březnu 1527 dosáhl (opět ve shodě s Čangem a Kuejem) rezignace Fej Chunga.[10] V září 1527 obdržel vysoký čestný titul „levý pilíř státu“.[9] V nové funkci označil vlastnictví většiny půdy v osmi prefekturách metropolitní oblasti eunušskými úřady, císařskými příbuznými a mocnými rodinami za negativní jev a navrhoval vyšetření okolností, za nichž se dotyční zmocnili pozemků, a opatření k nápravě. Také koncem roku 1527 prosadil návrat eunucha Čang Junga s desetileté nepřízně a jeho jmenování velitelem spojených výcvikových divizí umístěných v okolí Pekingu.[9]
V říjnu 1527 byl velkým sekretářem jmenován Čang Fu-ťing a v březnu 1529 i Kuej E.[9] Skupina úředníků podporujících císaře ve sporu o obřady však již ztratila jednotu[11] a kvůli rozporům ve velkém sekretariátu byl Jang I-čching v říjnu 1529 odvolán. Roku 1530 byl navíc svými kritiky obviněn z přijetí úplatku od Čang Junga a v březnu 1530 zbaven titulů a hodností. Zemřel bezdětný o šest měsíců později. Roku 1548 ho císař Ťia-ťing rehabilitoval a jako výraz mimořádného uznání mu udělil posmrtné jméno Wen-siang.[9]
Jang I-čching byl velmi schopný a vzdělaný, odborník zejména na vojenské a pohraniční záležitosti. Vyzdvihl řadu talentovaných mužů, mezi které patřili například Ťiou Jüe, Wang Jang-ming,[pozn. 1] Wang Tching-siang. Pro své schopnosti byl srovnáván se slavným tchangským státníkem Jao Čchungem (651–721). Napsal několik knih pamětí a poznámek.[9] Jako básník se snažil o překonání kabinetního stylu poezie snahou o silnější osobní výraz.[12] S Li Tung-jangem byl nejpřednějším literátem své doby.[13]
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Poznámky
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ YANG, Bin. Between Winds and Clouds: The Making of Yunnan (Second Century BCE-Twentieth Century CE). New York: Columbia University Press, 2009. x + 338 s. ISBN 978-0-231-14254-0. S. 178. (anglicky)
- ↑ ROBINSON, David M. Bandits, Eunuchs, and the Son of Heaven: Rebellion and the Economy of Violence in Mid-Ming China. Honolulu: University of Hawaii Press, 2001. 283 s. Dostupné online. ISBN 0824823915, ISBN 9780824823917. S. 122. (anglicky) [Dále jen Robinson (2001)].
- ↑ RING, Trudy, a kol. International Dictionary of Historic Places: Asia and Oceania. New York: Taylor & Francis, 1994. 955 s. ISBN 1884964044, ISBN 9781884964046. S. 214. (anglicky)
- ↑ PERDUE, Peter C. China Marches West: The Qing Conquest of Central Eurasia. Cambridge, MA: Harvard University Press, 2005. 725 s. Dostupné online. ISBN 067401684X, ISBN 9780674016842. S. 64. (anglicky)
- ↑ a b c d e GOODRICH, L. Carington; FANG, Chaoying, a kol. Dictionary of Ming Biography, 1368-1644. New York: Columbia University Press, 1976. xxi + 1751 s. ISBN 0-231-03801-1, ISBN 023103833X. S. 1517. (anglicky) [Dále jen Goodrich].
- ↑ ROBINSON, David M. Princes in the Polity: The Anhua Prince's Uprising of 1510. Ming Studies. Květen 2012, čís. 65, s. 13–56, na s. 30–32 a 35–36. Dostupné online. ISSN 0147-037X. (anglicky)
- ↑ GEISS, James. The Chia-ching reign, 1522-1566. In: MOTE, Frederick W.; TWITCHETT, Denis. The Cambridge History of China. Volume 7, The Ming Dynasty 1368-1644, Part 1. Cambridge: Cambridge University Press, 1998. [dále jen Geiss]. ISBN 0521243335. S. 440–510, na s. 410. (anglicky)
- ↑ Geiss, s. 411.
- ↑ a b c d e f g h Goodrich, s. 1518
- ↑ a b Geiss, s. 455.
- ↑ a b BROOK, Timothy. What happens When Wang Yangming Crosses the Border?. In: LARY, Diana. The Chinese State at the Borders. Vancouver: UBC Press, 2007. Dostupné online. ISBN 978-0-7748-1333-4. S. 74–90, na s. 75–79. (anglicky)
- ↑ NIENHAUSER, William H, a kol. The Indiana Companion to Traditional Chinese Literature. Bloomington: Indiana University Press, 1986. 1050 s. ISBN 0253329833, ISBN 9780253329837. S. 544. (anglicky)
- ↑ FU, Li-tsui Flora. Framing Famous Mountains: Grand Tour and Mingshan Paintings in Sixteenth. Hong Kong: Chinese University Press, 2009. 282 s. ISBN 978-962-996-329-3. S. 85. (anglicky)
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Jang I-čching na Wikimedia Commons