Laurence Olivier
Laurence Olivier | |
---|---|
![]() Laurence Olivier v roce 1972 | |
Rodné jméno | Laurence Kerr Olivier |
Narození | 22. května 1907 ![]() |
Úmrtí | 11. července 1989 (ve věku 82 let) ![]() |
Místo pohřbení | Westminsterské opatství |
Alias | Lord Larry, LL |
Alma mater | Central School of Speech and Drama St Edward's School |
Aktivní roky | 1927–1989 |
Choť | Jill Esmond (1930–1940) Vivien Leighová (1940–1960) Joan Plowright (1961–1989) |
Děti | synové Tarquin (1936), Richard (1961) dcery Tamsin (1963), Julie-Kate (1966) |
Rodiče | Gerald Kerr Olivier[1][2] a Agnes Louise Crookenden |
Oficiální web | www.laurenceolivier.com |
Významné role | Hamlet |
Oscar | |
1948 Hamlet Nejlepší film 1948 Hamlet Academy Honorary Award 1946 za vynikající výkon herce, producenta a režiséra ve filmu Jindřich V 1979 za unikátní přínos práci filmového herce a tvůrce | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Laurence Kerr Olivier, Lord Olivier (22. května 1907, Dorking, Surrey – 11. července 1989, Steyning, Západní Sussex) byl britský režisér, herec, dramatik a divadelní manažer. Jednalo se o jednoho z nejvýraznějších a nejznámějších britských divadelníků 20. století, jenž celosvětově proslul zejména coby výrazný představitel hlavních rolí z divadelních her britského národního klasika Williama Shakespeara i jejich filmových adaptací. V roce 1947 mu byl udělen rytířský titul a v roce 1970 se stal baronem. V roce 1979 obdržel cenu Americké filmové akademie Oscara za celoživotní dílo.
Život
[editovat | editovat zdroj]Mládí a začátek kariéry (1907–1933)
[editovat | editovat zdroj]![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b1/Birthplace_of_Actor_Sir_Laurence_Olivier%2C_Wathen_Road%2C_Dorking_-_geograph.org.uk_-_110689.jpg/220px-Birthplace_of_Actor_Sir_Laurence_Olivier%2C_Wathen_Road%2C_Dorking_-_geograph.org.uk_-_110689.jpg)
Laurence Olivier se narodil 22. května 1907 v Dorkingu v hrabství Surrey jako nejmladší ze tří děti reverenda Gerarda Kerr Oliviera a jeho ženy Agnes Louise.[3] Olivierové byli potomci gaskoňských hugenotů, kteří v roce 1688 emigrovali do Anglie a trvale používali francouzská jména. (Také Laurence Olivier odmítl později požadavek hollywoodské produkce změnit své jméno na Lawrence Oliver).[4] Rodina žila v materiální tísni. Otec byl chladný a rezervovaný excentrik. Olivier miloval svou matku, která jej podporovala při jeho vystoupeních v proslulém chlapeckém sboru církevní školy All Saints v Londýně. V žákovských inscenacích Shakespearových her Julius Caesar, kde hrál v devíti letech roli Bruta a zejména ve Zkrocení zlé ženy v roli Kateřiny o tři roky později projevil svůj herecký talent. Matka zemřela v roce 1920, když začal studovat v Oxfordu na koleji svatého Eduarda.[3][4] I zde s úspěchem vystupoval ve školním divadle, ale netoužil stát se profesionálním hercem. O tom rozhodl jeho otec, který jej poslal v roce 1924 do Ústřední školy kultury řeči a dramatického umění v Londýně, kde získal stipendium i finanční podporu. Po roce ze školy odešel jako jeden z nejlepších studentů s diplomem ke zlaté medaili za roli Shylocka v Kupci benátském.[3][4]
Zpočátku žil velmi nuzně a neměl žádné stálé zaměstnání. Pracoval příležitostně jako herec vedlejších rolí, pomocný inspicient nebo asistent scény. Své první divadelní angažmá získal pro sezónu 1926–1927 ve známém Birminghamském repertoárovém divadle.[4][3][5] Jako dvacetiletý zde hrál hlavní role mj. ve hře Strýček Váňa nebo Dobrý konec vše napraví. Od roku 1928 působil v Londýně, kde hrál se střídavými úspěchy v různých divadlech. Získal první krátké zahraniční angažmá na Broadway.
Dne 25. července 1930 se oženil s herečkou Jill Esmondovou.[5][3] Z toho manželství se v roce 1936 narodil syn Simon Tarquin. V té době přijal z finančních důvodů dvě menší role ve filmu. Velký úspěch a zlom v jeho kariéře znamenala účast v komedii Noëla Cowarda Soukromé životy, kterou napsal pro otevření londýnského divadla Phoenix v září 1930. V letech 1931 až 1933 natočil v Hollywoodu i v Londýně několik filmů.[6]
Divadelní angažmá a film (1934–1940)
[editovat | editovat zdroj]V letech 1934–35 se věnoval divadlu. Velký úspěch mělo zpracování Romea a Julie v režii Johna Gielguda, které dosáhlo 189 repríz. Ve hře se střídali s Johnem Gielgudem v rolích Romea a Mercucia. Olivierova interpretace hlavní postavy zpočátku vyvolávala rozporuplné reakce kritiky i publika. Diváky si postupně získal svým fyzickým, realistickým herectvím, kterému dával přednost před tradičním lyrickým přednesem textu.
V roce 1936 Laurence Olivier hrál Orlanda ve filmu podle Shakespearovy hry Jak se vám líbí. Příští rok se objevil v historickém filmu Oheň nad Anglií vedle Vivien Leighové, která se později stala jeho manželkou.
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0f/Laurence_Olivier_-_1939.jpg/181px-Laurence_Olivier_-_1939.jpg)
Přijal nabídku angažmá v divadle Old Vic, v němž hlavní část repertoáru tvořily Shakespearovy hry. Jeho nástupní rolí v roce 1937 byl Hamlet a inscenace byla natolik úspěšná, že Old Vic dostalo nabídku uvést hru přímo v autentickém prostředí na hradě Kronborg v dánském Helsiingoru. Na přání Laurence Oliviera v roli Ofélie vystoupila Vivien Leighová.[5][3] Další hra Macbeth znamenala pro Old Vic komerční ztrátu, protože diváci nepochopili Olivierovo pojetí hlavní postavy. Podobně tomu bylo v tragédii Othello, kde hrál Jaga. Úspěch mu přinesla až hlavní role v dramatu Coriolanus v roce 1938.
Odjel do Hollywoodu a roku 1939 se objevil v roli Heathcliffa ve filmu Větrné výšiny (Na větrné hůrce) podle románu Emily Bronteové. Film měl úspěch a Olivierovi přinesl nominaci Akademie na cenu pro nejlepšího herce. Alfred Hitchcock jej obsadil do svého filmu Mrtvá a živá (Rebecca). V roce 1940 hrál Olivier pana Darcyho ve filmu Pýcha a předsudek.
V srpnu 1940 Olivier a Leighová uzavřeli manželství v Santa Barbaře.[3] Spolu hráli v extravagantní, ale nepříliš úspěšné divadelní adaptaci Romea a Julie na Brodaway. Tento projekt pro ně znamenal značnou finanční ztrátu, protože se oba podíleli na jeho produkci.[4][5]
Činnost během 2. světové války (1940–1944)
[editovat | editovat zdroj]Po vypuknutí 2. světové války se Laurence Olivier chtěl podílet na obraně své vlasti. Absolvoval letecký výcvik, ale ze zdravotních důvodů (neslyšel na jedno ucho) se nesměl zúčastňovat bojových letů. V Anglii se zapojil do činnosti vojenského estrádního souboru, vystupoval v rozhlase a hrál v propagandistických filmech jako Paní Hamiltonová (s Vivien Leighovou), Poloviční ráj, 49. rovnoběžka.[3][5]
V roce 1944 opustil armádu, protože přijal nabídku na natočení filmu Jindřich V. podle hry W. Shakespeara. Olivier se na filmu podílel jako režisér, producent i scenárista a současně hrál hlavní roli. Film se natáčel v neutrálním Irsku, kde byly příznivější podmínky pro jeho realizaci. Hodnocení kritiky bylo velmi příznivé a film získal tři nominace na Oscara: za nejlepší film, kameru a herce v hlavní roli. Olivier byl velmi zklamán, že nakonec žádnou z nominací neproměnil.
Divadlo Old Vic (1944–1949)
[editovat | editovat zdroj]V roce 1944 se projevila snaha obnovit soubor divadla Old Vic. Do vedení byla jmenována trojice Laurence Olivier, Tyrone Guthrie a Ralph Richardson. Pro Oliviera to znamenalo splnění jeho cíle: být nejen hercem, ale také režisérem a manažerem. V první sezóně mělo divadlo na programu 4 hry, mezi nimi Shakespearova Richarda III. Laurence Olivier v titulní roli dosáhl triumfální úspěch a jeho jevištní interpretace je dodnes považována za nepřekonatelnou.[4] Ve druhé sezóně, v roce 1945, byl na programu Jindřich IV, Sofoklův Král Oidipus a satira Kritik od R.B.Sheridana. Po skončení sezóny hrál soubor šest týdnů Strýčka Váňu na Broadway. Sezóna 1946–7 byla poslední pod společným vedením. Olivier hrál Krále Leara, Richardson hlavní roli v Cyranovi de Bergerac. Soubor byl pokládán za nejlepší v Anglii, Olivier a Richardson byli střídavě vysoce hodnoceni za své výkony. Oba herci byli povýšeni do rytířského stavu. V roce 1948 během turné v Austrálii a Novém Zélandu se dozvěděli, že z důvodu reorganizace jsou z vedení Old Vic odvoláni. Po návratu do Anglie v roce 1949 Laurence Olivier ještě hrál poslední sezónu v Old Vic v několika hrách, mj. Richard III. a Antigona Jeana Anouilha.[5]
Olivier v lednu 1947 začal točit jako režisér svůj druhý film Hamlet. Současně v něm hrál titulní roli. Film měl velký divácký i komerční úspěch. Získal mnoho mezinárodních ocenění.[7] Stal se prvním neamerickým filmem, který získal cenu Americké akademie za nejlepší film a Olivier za herecký výkon v hlavní roli.
Vlastní divadlo (1950–1960)
[editovat | editovat zdroj]![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7d/Vivien_Leigh_in_Laurence_Olivier_na_brzovlaku_v_Mariboru_1957.jpg/220px-Vivien_Leigh_in_Laurence_Olivier_na_brzovlaku_v_Mariboru_1957.jpg)
V roce 1950 si pronajal divadlo St. James, které řídil dalších osm let. Uvedl hru Tennessee Wiliamse Tramvaj do stanice touha s Vivien Leighovou v roli Blanche DuBois. Představení mělo velký komerční úspěch a v roce 1951 Leighová ztvárnila tuto postavu ve filmové verzi. Laurence Olivier ji doprovázel do Hollywoodu a objevil se ve filmu Carrie podle románu Theodora Dreisera. Za svůj výkon byl navržen na cenu BAFTA. V této době tvořili nejslavnější pár světa, ale u Vivien Leighové se začaly projevovat známky duševní nemoci a deprese. V září 1954 Olivier režíroval svůj třetí shakespearovský film Richard III. Film nebyl komerčně úspěšný, ale Olivier získal cenu BAFTA za herecký výkon a také nominaci na Oscara.[8]
V roce 1955 Olivier a Leighová vystoupili s velkým úspěchem ve třech Shakespearových hrách na festivalu ve Stratfordu.[5] Jejich manželství, narušované opakujícími se psychickými krizemi Leighové, postupně odumíralo.[9] V roce 1956 se Olivier rozhodl natočit film Princ a tanečnice a k jeho realizaci přizval Marylin Monroe. V následujících letech se více věnoval divadelní práci. Přijal hlavní roli v nové hře dramatika Johna Osborna Komik, která znamenala určitý předěl v jeho divadelní kariéře. Účinkoval znovu ve Stratfordu a v New Yorku. V roce 1961 přijal funkci ředitele nového divadelního festivalu v Chichestru. Na zahajovací sezonu připravil dvě anglické hry ze 17. století, následoval Čechovův Strýček Váňa. Vytvořil hlavní roli ve dvou filmech: Komik a Spartakus. Na XII. MFF Karlovy Vary byl za roli komika vyznamenán cenou za mužský herecký výkon.[4]
V roce 1960 se s Vivien Leighovou rozvedli a Olivier se vzápětí oženil s mladou herečkou Joan Plowrightovou. Měli spolu tři děti: syna Richarda (1961) a dcery Tamsin (1963) a Julie-Kate (1966).
Národní divadlo a závěr života (1963–1989)
[editovat | editovat zdroj]![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8c/Lawrence_Olivier_Statue%2C_South_Bank%2C_London.jpg/220px-Lawrence_Olivier_Statue%2C_South_Bank%2C_London.jpg)
V roce 1963 byl Laurence Olivier jmenován ředitelem nově ustaveného Národního divadla. Zahajovacím představením byl Hamlet. V režii Laurence Oliviera hlavní roli hrál Peter O'Toole. Během deseti let svého působení v Národním divadle hrál ve třiceti hrách a osm jich režíroval. V roce 1973 ze zdravotních důvodů musel odstoupit, zůstal však doživotním prezidentem této instituce.[4] V roce 1970 mu byl za službu divadlu udělen titul baron Olivier z Brightonu.[10]
Posledních patnáct let svého života Laurence Olivier bojoval s mnoha nemocemi a jeho zdravotní stav mu bránil v jevištní práci. Z finančních důvodů často přijímal role v průměrných filmech. Výjimkou byl v roce 1974 film J.Schlesingera Maratónec, za který byl nominován na Oscara za vedlejší roli a získal Zlatý glóbus. V polovině sedmdesátých let se začal věnovat televizní práci, např. četl komentář k 26 epizodám dokumentárního cyklu o 2. světové válce. V roce 1973 získal cenu Emmy za televizní adaptaci hry E. O Neilla Dlouhý den do noci, v roce 1975 tutéž cenu za hru Láska mezi ruinami. V roce 1978 byl nominován na Oscara za roli lovce nacistů ve filmu Hoši z Brazílie. Tuto cenu sice nezískal, ale byl oceněn Čestným Oscarem za celoživotní práci ve filmu.[8]
V roce 1981 mu byl udělen britský řád Za zásluhy (Order of merit).[10] Začátkem 80. let pokračoval v práci v televizi i ve filmu. V roce 1983 hrál v televizi svou poslední shakespearovskou roli krále Leara, za kterou získal svou pátou cenu Emmy. Naposledy se objevil v roce 1989 ve filmu Válečné rekviem.
Laurence Olivier zemřel 11. července 1989 na selhání ledvin ve svém domě blízko Steyningu v západním Sussexu ve věku 82 let. Jeho popel je uložen v koutě básníků ve Westminsterském opatství v Londýně.
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ Darryl Roger Lundy: The Peerage.
- ↑ Kindred Britain.
- ↑ a b c d e f g h CODR, Milan; ČERVINKA, Stanislav. Přemožitelé času sv.6. 1. vyd. Praha: Mezinárodní organizace novinářů, 1988. Kapitola Laurence Olivier, s. 132–136.
- ↑ a b c d e f g h ABRHÁMOVÁ, Boca. Laurence Olivier. Praha: Československý filmový ústav, 1984. S. 3–34.
- ↑ a b c d e f g HODEK, Břetislav; FIŠER, Jaroslav. Laurence Olivier. 1. vyd. Praha: Orbis, 1966. 120 s. (Proměny sv. 19).
- ↑ Laurence Olivier. ČSFD.cz [online]. [cit. 2018-11-01]. Dostupné online.
- ↑ KINOBOX.CZ, team at. Hamlet. Kinobox.cz [online]. [cit. 2018-11-01]. Dostupné online.
- ↑ a b Ocenění. ČSFD.cz [online]. [cit. 2018-11-01]. Dostupné online.
- ↑ Vivien Leigh & Laurence Olivier - Talent je tajemství a milost. Krásná paní. 2017-12-04. Dostupné online [cit. 2018-11-01].
- ↑ a b Biography - The Official Licensing Website of Sir Laurence Olivier. Sir Laurence Olivier. Dostupné online [cit. 2018-11-01]. (anglicky)
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Laurence Olivier na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Laurence Olivier
- Laurence Olivier v Česko-Slovenské filmové databázi
- Laurence Olivier ve Filmové databázi
- Angličtí herci
- Angličtí režiséři
- Angličtí televizní herci
- Držitelé ceny BAFTA za nejlepšího herce ve vedlejší roli
- Držitelé ceny Zlatý glóbus za nejlepší mužský herecký výkon ve vedlejší roli
- Držitelé ceny Emmy za nejlepší mužský herecký výkon ve vedlejší roli v minisérii nebo TV filmu
- Držitelé ceny Zlatá malina za nejhorší mužský herecký výkon
- Držitelé ceny Zlatá malina za nejhorší mužský herecký výkon ve vedlejší roli
- Nositelé Řádu za zásluhy (Spojené království)
- Držitelé Čestné ceny Akademie
- Držitelé ceny BAFTA za nejlepšího herce v hlavní roli
- Držitelé Oscara za nejlepší mužský herecký výkon v hlavní roli
- Pohřbení ve Westminsterském opatství
- Držitelé ceny Emmy za nejlepší mužský herecký výkon v minisérii nebo TV filmu
- Držitelé ceny Zlatý glóbus za nejlepší mužský herecký výkon (drama)
- Hollywoodský chodník slávy
- Herci ocenění rytířským titulem
- Narození v roce 1907
- Narození 22. května
- Úmrtí v roce 1989
- Úmrtí 11. července