En mængde er en samling af objekter eller elementer, hvor den orden, de optræder i, ikke tillægges en betydning.
Et eksempel på en mængde kunne f.eks. være mængden af almene danske universiteter og kunne angives som {DTU, RUC, AAU, AU, SDU, KU}. Mængden, der ingen elementer indeholder, kaldes den tomme mængde (se nedenfor), mens en mængde med kun ét element kaldes en singleton.
Vi lader betegne en mængde.
At et element, , tilhører mængden skrives og læses x tilhører X. Eksempelvis tilhører AU førnævnte mængde. Omvendt skrives om et element, , der ikke tilhører mængden . Hvis to mængder og er ens skrives , og det gælder, banalt nok, at . Gælder en betingelse for elementerne i skriver man . Delmængden af en mængde hvis elementer opfylder kan skrives som ; eksempelvis kan mængden bestående af kun de reelle tal -5 og 5 gives ved eller bare .
På samme måde kan man komme ud for at mængder er delmængder af andre mængder. Eksempelvis er {RUC,AU} en delmængde af eksempelmængden med universiteterne. Betegnes den første mængde og mængden den er en delmængde af skrives at eller (sjældnere) , hvis og kun hvis ethvert givet også er indeholdt i . Herved gælder følgende relationer (hvor operatoren læses "og"):
og at .
Definitionen på den tomme mængde er givet ved antagelse om, at der findes en mængde og defineret ved . Den tomme mængde skrives også , som værende en mængde uden elementer. Om den tomme mængde gælder, at den er en delmængde af en hvilken som helst given mængde (inklusiv sig selv).
Der eksisterer mængder, der er af så stor matematisk betydning og som refereres så ofte til, at de har fået faste navne og symboler. En af disse er den omtalte tomme mængde. Andre specielle mængder inkluderer:
betegner mængden af alle naturlige tal. Altså er , og i nogle tilfælde benyttes også .
betegner mængden af alle rationale tal, så . Eksempelvis er alle hele tal indeholdt i denne mængde, f.eks. med .
er mængden af alle reelle tal. Denne mængde er foreningsmængden (se nedenfor) af de rationale tal og de irrationale tal (tal, der ikke kan opskrives som heltalsbrøker, så som π og e)
Ofte har man behov for at konstruere nye mængder ud fra eksisterende. Eksempelvis kan to mængder blive "lagt sammen", idet man danner en mængde, der indeholder alle elementerne fra de to oprindelige mængder. Mængden betegnes foreningsmængden, og foreningsmængden af to mængder og betegnes . Forenes mængder, benyttes ofte skrivemåden .
Eksempler:
Lad og være vilkårlige mængder. Da gælder følgende basale egenskaber ved foreningsmængder:
I analogi med ovenstående hænder det, at man ønsker at betragte mængder, der består af de elementer, flere mængder har til fælles. En sådan mængde kaldes fællesmængden. Fællesmængden af og betegnes , og fællesmængden af mængderne betegnes .
Eksempler:
Basale egenskaber ved fællesmængder (hvor er komplementærmængden til ):
To mængder kan også "trækkes fra hinanden". Den relative komplement til i (også kaldet mængdedifferensen mellem og ), betegnet (eller ) er mængden af alle elementer i , der ikke er indeholdt i ; .
I nogle tilfælde betragtes elementer, der er delmængder af en given universalmængde . I disse tilfælde betragtes alle komplementærmængder relativt til universalmængden, og kaldes det absolutte komplement eller komplementærmængden til og betegnes eller .
I topologi og relaterede matematiske emner er det ofte af afgørende karakter, om en betragtet mængde er åben eller lukket. En mængde siges at være åben, hvis ethvert punkt i er et indre punkt (altså at ). Således fås, at åbne intervaller i , såvel som selv er åbne mængder. En mængde siges at være lukket, hvis dens komplementærmængde er åben, som det f.eks. gælder for lukkede intervaller i . Herved bliver og eksempler på mængder, der både er åbne og lukkede, mens halvåbne intervaller, hverken er åbne eller lukkede.