Jörn Donner
Jörn Donner | |
---|---|
![]() Jörn Donner, 1971 |
|
Henkilötiedot | |
Syntynyt | 5. helmikuuta 1933 Helsinki |
Kuollut | 30. tammikuuta 2020 (86 vuotta) Helsinki |
Kansalaisuus | suomalainen |
Ammatti | kirjailija, elokuvaohjaaja, poliitikko |
Puoliso |
|
Kirjailija | |
Äidinkieli | ruotsin kieli |
Tuotannon kieli | ruotsi, suomi |
Aikakausi | 1951–2020 |
Tyylilajit | kaunokirjallisuus, matkailu, politiikka |
Esikoisteos | Välsignade liv (1951) |
Palkinnot | |
|
|
Aiheesta muualla | |
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta |
|
Jörn Johan Donner (5. helmikuuta 1933 Helsinki – 30. tammikuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, elokuvaohjaaja, elokuvatuottaja, poliitikko ja diplomaatti.[1][2] Donnerin äidinkieli oli ruotsi, mutta hän ei määritellyt itseään suomenruotsalaiseksi vaan lähinnä ruotsinkieliseksi suomalaiseksi.[3]
Kulttuurin moniottelijana tunnettu Donner julkaisi esikoiskirjansa jo 18-vuotiaana, ohjasi ensimmäisen lyhytelokuvansa 21-vuotiaana, perusti Suomen elokuva-arkistoa 24-vuotiaana, pääsi Pohjolan suurimman päivälehden Dagens Nyheterin elokuvakriitikoksi 27-vuotiaana ja palkittiin Venetsian elokuvajuhlilla parhaasta esikoisohjauksesta 30-vuotiaana (Syyskuinen sunnuntai, 1963).[4] Hän on ainoa suomalainen, joka on noutanut Oscar-palkinnon.
Suomen pääkonsulina Los Angelesissa Donner palveli vuosina 1995–1996. Kansanedustajana (r) hän oli 1987–1995, 2007 ja 2013–2015 ja Euroopan parlamentin jäsenenä (SDP) 1996–1999. Tasavallan presidentti myönsi Donnerille professorin arvonimen vuonna 2003.[5]
Tausta
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Jörn Donner oli tunnetun saksalaistaustaisen, suomalaisen Donnerin kulttuuri- ja taloussuvun jäsen. Hänen isänsä Kai Donner oli suomalaisuusaktivisti ja suomalais-ugrilaisen kielitieteen tutkija. Donnerin äiti oli Margareta ”Greta” o.s. von Bonsdorff.[6][7] Hänen veljiään ovat eläintieteen professori Kai Otto Donner ja geologian professori Joakim Donner.[8] Jörn Donner itse valmistui vuonna 1958 Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi pääaineinaan yleinen valtio-oppi ja pohjoismainen kirjallisuus sekä sivuaineina psykologia ja filosofia. Hän ei kuitenkaan harkinnut tieteellistä uraa.[9]
Poliittinen toiminta
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Donner toimi kansanedustajana (RKP) 1987–1995 ja 2007 sekä 2013–2015 sekä Euroopan parlamentin jäsenenä (SDP) 1996–1999. Helsingin kaupunginvaltuustoon hänet valittiin ensimmäisen kerran vuoden 1968 kunnallisvaaleissa SKDL:n edustajana. Donner luopui valtuustopaikastaan 1976, mutta palasi kaksi kautta myöhemmin vuoden 1984 kunnallisvaaleissa valtuustoon RKP:n edustajana. Donner istui valtuustossa jälleen kaksi kautta vuoteen 1992, jolloin hän ei asettunut enää ehdolle. Tammisaaren valtuustoon Donner valittiin vuoden 2000 kunnallisvaaleissa sitoutumattomien riveistä. Tammisaaren kunnallispolitiikassa Donner vaikutti muun muassa kaupunginhallituksessa vuoteen 2003, jolloin hän muutti takaisin Helsinkiin. Helsingin kaupunginvaltuustoon Donner nousi jo kolmannen kerran vuoden 2004 kunnallisvaaleissa, nyt SDP:n edustajana. Donner toimi muun muassa kulttuuri- ja kirjastolautakunnan puheenjohtajana vuoteen 2008, jolloin hän ei ollut enää ehdolla vaaleissa.
Vuoden 2003 eduskuntavaaleissa Donner valittiin eduskunnan varasijalle sitoutumattomana RKP:n ehdokkaana. Pian sen jälkeen hän kuitenkin liittyi Suomen sosialidemokraattiseen puolueeseen. Donner nousi uudelleen eduskuntaan Eva Biaudet’n siirtyessä kansainvälisiin tehtäviin vuoden 2007 alussa. Noustessaan varasijalta eduskuntaan Donner erosi SDP:n jäsenyydestä voidakseen liittyä RKP:n eduskuntaryhmään.[10] Kevään 2007 eduskuntavaaleissa Donner ei enää ollut ehdolla, joten hänen toinen visiittinsä eduskuntaan jäi muutaman kuukauden mittaiseksi.
Donner asettui ehdolle vuoden 2011 eduskuntavaaleissa sitoutumattomana RKP:n listalle Helsingissä. Tärkeimpänä syynä ehdokkuuteensa Donner ilmoitti perussuomalaisten kannatuksen nousun. Perussuomalaisille on luotava hänen mukaansa ”enemmän vastavoimia”.[11] Donner jäi kuitenkin varasijalle, kun Astrid Thors ohitti hänet 129 äänellä ja sai RKP:n ainoan paikan kyseisestä vaalipiiristä.[12]
Donner nousi jälleen varapaikalta eduskuntaan syyskuussa 2013, kun Astrid Thors astui uuteen virkaan Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön Etyjin vähemmistövaltuutetuksi,[13] ja vuoden 2014 valtiopäivien avajaisissa 81-vuotias Donner saikin toimia eduskunnan ikäpuhemiehenä.
Vuoden 2012 presidentinvaaleissa Donner tuki kokoomuksen Sauli Niinistöä.[14] Donner oli RKP:n sitoutumattomana ehdokkaana vuoden 2014 eurovaaleissa[15]. Donner oli sitoutumattomana RKP:n ehdokkaana vuoden 2017 kuntavaaleissa Helsingistä.[16] Hänet valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon 980 äänellä.[17] Samalla hänestä tuli koko Suomen vanhin kunnanvaltuutettu.[18] Donner erosi Helsingin kaupunginvaltuustosta terveydellisistä syistä 24.4.2019.[19]
Elokuvavaikuttaminen
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Donner on yksi Suomen elokuva-arkiston perustajajäsenistä.[20] Hän on ohjannut elokuvia myös itse. Aamua kaupungissa (1954) oli taiteellinen kokeilu.[4] Donner on laatinut itse käsikirjoitukset jokaiseen elokuvaansa. Ohjaajanuransa hän aloitti Ruotsissa, mutta siirtyi sieltä muutaman elokuvan jälkeen Suomeen ja teki rohkean, eroottissävytteisen elokuvan Mustaa valkoisella (1968), jota useassa suhteessa on pidetty hänen parhaimpanaan. Tämän jälkeen rohkeiden seksielokuvien sarja jatkui elokuvilla Sixtynine 69 (1969), Naisenkuvia (1970) ja Hellyys (1972). Donner on tehnyt myös vakavampia elokuvia, muiden muassa bergmanilais-antonionilaisvaikutteisen elokuvan Anna (1970), joka on uuden aallon piirteitä sisältävä tutkielma keski-ikää lähestyvän naisen tyhjyyden tunnoista. Siinä pääosaa näytteli yksi Ingmar Bergmanin vakionäyttelijöistä, Harriet Andersson.
Donner yritti saada Aleksandr Solženitsynin romaaniin perustuvaa Casper Wreden elokuvaa Ivan Denisovitshin päivä esitettäväksi Suomeen, mutta Valtion elokuvatarkastamo kielsi sen esittämisen. Päätöksen vahvisti Donnerin valituksen jälkeen korkein hallinto-oikeus vuonna 1972. Päätös syntyi äänestyksen 5–4 tuloksena 28. helmikuuta 1972, ja se säilyi muuttumattomana valituksessa sekä Korkeimman hallinto-oikeuden päätöksessä.[21] Elokuva esitettiin Ruotsin televisiossa vuosina 1972 ja 1974,[22][23][24][25] mutta Suomessa vasta vuonna 1996.[26]
Donnerille myönnettiin vuonna 1984 Fanny ja Alexander -elokuvan parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinto.[27] Virallisesti parhaan vieraskielisen elokuvan Oscarin voittajaksi merkitään tuotantomaa, mutta usein palkinnon vastaanottaa elokuvan ohjaaja. Donner kävi tuottajana hakemassa palkinnon, kun Bergman itse ei päässyt paikalle.[28] Donner oli järjestänyt Bergmanille rahoituksen Fannyyn ja Alexanderiin, ja Donner on sanonut, ettei elokuvaa olisi tehty ilman häntä.[29] Bergman antoi Donnerille kirjallisen todistuksen siitä, että patsas kuuluu Donnerille.[30]
Donner toimi Suomen elokuvasäätiön hallituksen puheenjohtajana 1981–1983, 1986–1989 ja 1991–1995[7] sekä Svenska Filminstitutetin toimitusjohtajana 1978–1982.[29]
Viimeiset pitkät näytelmäelokuvansa 1900-luvulla Donner teki jälleen ruotsiksi. Miestä ei voi raiskata (Män kan inte våldtas) vuodelta 1978 oli feministinen trilleri Märta Tikkasen samannimisestä kirjasta. Dirty Story (1984) perustuu Donnerin omaan romaaniin Gabriels dag. Siinäkin pääosassa nähtiin Bergmanin luottonäyttelijä Erland Josephson. Pitkähkön tauon jälkeen vuonna 2009 valmistui Donnerin ohjaama suomenkielinen historiallinen draama Kuulustelu, joka kertoo jatkosodan desantista Kerttu Nuortevasta. Vuonna 2015 sai ensi-iltansa Armi elää!, suomenkielinen kuvaus teatteriseurueesta joka valmistelee näytelmää Armi Ratiasta.
Viimeisen kerran Donner esiintyi kameroiden edessä kuusi viikkoa ennen kuolemaansa, kun häntä haastateltiin ruotsinkieliseen dokumenttielokuvaan Donner – privat (2021). Haastatteluja kuvattiin neljän päivän ajan. Elokuvan käsikirjoitti Pirjo Honkasalo ja ohjasi John Webster.[31]
Kirjallinen ura
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/98/4697_J%C3%B6rn_Donner_C.jpg/250px-4697_J%C3%B6rn_Donner_C.jpg)
Donner oli alle 20-vuotias aloittaessaan kirjallisen tuotantonsa novellikokoelmalla Välsignade liv (1951). Hän on julkaissut runsaan viidenkymmenen vuoden aikana kymmeniä teoksia. Ansiokas on esimerkiksi Ingmar Bergmanin elokuvatuotantoa analysoiva Djävulens ansikte (1962; suomeksi Paholaisen kasvot, suom. Juha Virkkunen, 1967). Donnerin tunnetuimpiin teoksiin kuuluu myös Nya boken om vårt land (1967; suom. Uusi maammekirja). Viime teoksissaan Donner pohti paljon omaa elämänhistoriaansa, muun muassa teoksessa Varför finns jag till (1998; suomeksi Miksi olen).lähde?
Mittavin Donnerin suoritus kirjallisuuden alalla on romaanisarja Andersin suvun tarinasta. Se käsittelee suomalaista suuryritysmaailmaa ja suomenruotsalaista yläluokkaa 1930-luvun lopusta vuoteen 2000. Sarjassa on ilmestynyt kaikkiaan kymmenen osaa, ellei kokonaisuuteen lasketa mukaan eräitä siihen myöhemmin liitettyjä romaaneja, joiden sidos tarinaan on löyhä. Sarjan kolmesta päähenkilöstä Jacob Anders edustaa eräänlaista Donnerin alter egoa.lähde? Sarjan kuudes osa Far och son (suom. Isä ja poika) toi Donnerille Finlandia-palkinnon vuonna 1985.[32]
Donnerista kirjoittamassaan elämäkerrassa Jörn Donner. Kuinka te kehtaatte Kai Ekholm luonnehtii Donnerin kirjallista tuotantoa osin heikoksi. Erityisesti tunnustukselliset kirjat ovat syntyneet rutiininomaisesti: "Ei ole kummoinenkaan saavutus kirjoittaa kuudes omaelämäkerrallinen teos ja käydä läpi samat asiat..." Sen sijaan Donnerin ja Samu Nyströmin sisällissotaan liittyvä teos Merkillinen on nyt maailman meno (2017) olisi Ekholmin mielestä ansainnut suurempaa huomiota. Hän arvostaa Donneria raporttikirjaillisuuden modernisoijana ja omaelämäkerrallisen kirjallisuuden tekemisestä vakavasti otettavaksi lajityypiksi[33]
Yksityiselämä
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a6/Andersson-Donner-1964.jpg/250px-Andersson-Donner-1964.jpg)
Donner suoritti siviilipalveluksen aikana (1959–1961), jolloin se vielä oli Suomessa hyvin harvinaista eikä yleisesti hyväksyttyä. Siviilipalveluspaikkana oli Porin yleinen sairaala. Hän kirjoitti palvelusaikansa kokemuksista kirjan På ett sjukhus (1960, suomeksi Terveenä sairaalassa).[34]
Donner sairastui 1990-luvun lopulla eturauhassyöpään.[35] Donnerilta löydettiin loppuvuonna 2006 myös keuhkoista syöpäkasvain, joka poistettiin, mutta kasvain uusiutui kahdesti, ensimmäisen kerran vuonna 2009. Lisäksi hänelle asennettiin uusi läppä aorttaan vuonna 2016.[36]
Donner asui Pohjoisrannassa Helsingin Kruununhaassa[37]. Hän oli naimisissa kolme kertaa. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli kirjailija Inga-Britt Wik (aviossa 1954–1962), toinen vaimo oli Jeanette Bonnier (aviossa 1974–1988). Hänen kolmas vaimonsa oli Bitte Westerlund vuodesta 1995.[7] Westerelund on kertonut jälkikäteen luulleensa olleensa Donnerin pisin suhde, avioliittohan kesti 40 vuotta. Donnerin kuoleman jälkeen hänelle paljastui, että Ruotsissa oli toinen, 50 vuotta kestänyt suhde, Donnerin suuri rakkaus.[38]
Donnerilla oli kuusi lasta: Johan (s. 1955), Jakob (s. 1959), Susanna (1981–2017) jonka äiti on Meri Vennamo,[39] Otto (s. 1981), jonka äiti on elokuvatuottaja Lisbeth Gabrielsson[40], Daniel (s. 1988) ja Rudolf Rafael (s. 1990).[41][42]
Ensimmäisen avioliiton Inga-Britt Wikin kanssa päätyttyä Donnerin välit siitä syntyneisiin lapsiin Johaniin ja Jacobiin katkesivat. Myöhemmin syntyneisiin Susannaan ja Ottoon hän piti yhteyttä vain satunnaisesti, koska hän ei elänyt lasten kanssa samassa perheessä. Oton hän tunnusti vasta kymmenen vuoden kuluttua tämän syntymästä.[40][43] Omien sanojensa mukaan Donner oikeasti huolehti vain kahdesta kolmannen vaimonsa Bitte Westerlundin kanssa saadusta lapsesta Danielista ja Rudolfista.[44]
1960-luvulla Donnerilla oli suhde Harriet Anderssonin kanssa. Andersson on kuvannut suhdetta yhdeksi harvoista onnellisista rakkaussuhteistaan[29] ja elämänsä parhaaksi ajaksi.[45]
Donner kuoli 86-vuotiaana pitkäaikaiseen keuhkosairauteen 30. tammikuuta 2020 Kolmiosairaalassa Helsingissä.[46] Donnerin ruumis tuhkattiin, ja suurin osa tuhkasta ripoteltiin mereen.[47]
Donner harrasti valokuvausta, ja hänen jäämistöstään löydettiin noin 30 000 valokuvaa. Hän tallensi kotielämänsä lisäksi matkakohteitaan ja ihmisiä eri puolilla maailmaa.[31] Valokuvia esiteltiin Helsingissä Hakasalmen huvilan näyttelyssä Jörn Donner – Matkalla – På resa – Travelling 1951–1968. Kuvista on koottu samanniminen kirja.[30]
Palkinnot ja tunnustukset
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- Tallinnan Pimeiden öiden (PÖFF) -elokuvafestivaalin elämäntyöpalkinto 2017[48]
- Betoni-Jussi elämäntyöstä 2014[49]
- Pohjantähden ritarikunnan 1. luokan komentajamerkki 2012
- Taiteen valtionpalkinto 2008[50]
- DocPoint-festivaalin Apollo-palkinto 2008[51]
- Canal+ -palkinto Sodankylän elokuvajuhlilla 2004.[52]
- Ruotsin akatemian Suomi-palkinto 2004lähde?
- Vuoden kristillinen kirja 2002 John Vikströmin kanssa kirjoittamastaan keskustelukirjasta Elämme – siis kuolemme (Att leva är att dö)[53]
- Taideteollisen korkeakoulun kunniajäsen 2002[54]
- Pro Finlandia -mitali 1987
- Finlandia-palkinto 1985
- Vastaanotti Fanny ja Alexander -elokuvan parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon Ingmar Bergmanin puolesta 1983
- Parhaan tuottajan Jussi 1974
- Parhaan ohjauksen Jussi 1969
- Parhaan käsikirjoituksen Jussi 1966
- Venetsian elokuvajuhlien paras esikoisohjaus 1963
Teoksia
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Romaaneja
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- Andersin suvun tarina
- Nyt sinun täytyy. (Nu måste du, 1974; ilmestynyt myös nimellä Viimeinen kesä.) Suomentanut Jukka Kemppinen. Helsinki: Otava, 1975. ISBN 951-1-02113-3.
- Angela. (Angelas krig, 1976; ilmestynyt myös nimellä Angelan sota.) Suomentanut Jukka Kemppinen. Helsinki: Otava, 1976. ISBN 951-1-04024-3.
- Jakob ja kylmä rauha. (Jakob och friheten, 1978.) Suomentanut Jukka Kemppinen. Helsinki: Otava, 1979. ISBN 951-1-05417-1.
- Angela ja rakkaus. (Angela och kärlek, 1981.) Suomentanut Marja Nieminen. Helsinki: Otava, 1981. ISBN 951-1-06386-3.
- Itsenäisyyspäivä. (Gabriels dag, 1982.) Suomentanut Seppo Heikinheimo yhteistyössä Jörn Donnerin kanssa. Helsinki: Otava, 1983. ISBN 951-1-07211-0.
- Isä ja poika. (Far och son, 1984.) Suomentanut Rauno Ekholm. Helsinki: Otava, 1985. ISBN 951-1-08624-3.
- Presidentti. (Presidenten, 1986.) Suomentanut Ilona Anhava. Helsinki: Otava, 1986. ISBN 951-1-09212-X.
- Vapauden vangit. (Frihetens fångar, 1989.) Suomentanut Ilona Anhava. Helsinki: Otava, 1989. ISBN 951-1-10854-9.
- Sattuman kauppaa. (Tillfälligheters spel, 1993.) Suomentanut Marja Kyrö. Helsinki: Otava, 1993. ISBN 951-1-12847-7.
- Erään rakkauden tarina. (En kärleks historia, 1994.) Suomentanut Rauno Ekholm. Helsinki: Otava, 1994. ISBN 951-1-13431-0.
- Petollinen sydän. (Hjärtat är en svekfull vän, 2001.) Suomentanut Rauno Ekholm. Helsinki: Otava, 2001. ISBN 951-1-17415-0.
Muita (valikoima)
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- Välsignade liv. Helsingfors: Söderström, 1951.
- Slå dej inte till ro. Helsingfors: Söderström, 1952.
- Brev. Helsingfors: Söderström, 1954.
- Jag, Erik Anders. Helsingfors: S. & Co, 1955.
- Bordet. Helsingfors: S. & Co, 1957.
- Berliini. Arkea ja uhkaa. (Rapport från Berlin, 1958.) Suomentanut Toivo Kivilahti. Porvoo: WSOY, 1958.
- Terveenä sairaalassa. (På ett sjukhus, 1960.) Suomentanut Arvo Salo. Helsinki: Fennia, 1961.
- Ihmisten Helsinki. (Helsingfors. Finlands ansikte, 1961.) Suomentanut Seppo Virtanen. Porvoo: WSOY, 1961.
- Raportti Tonavalta. (Rapport från Donau, 1962.) Suomentanut Seppo Virtanen. Porvoo: WSOY, 1963.
- Paholaisen kasvot. Ingmar Bergmanin elokuvat. (Djävulens ansikte, 1962.) Suomentanut Juha Virkkunen. Helsinki: Otava, 1967.
- Uusi maammekirja. Raportti Suomesta. (Nya boken om vårt land, 1967.) Suomentanut Seppo Heikinheimo. Helsinki: WSOY, 1967.
- Maailmankirja. (Världsboken, 1968.) Suomentanut Jukka Kemppinen. Helsinki: Otava, 1968.
- Tapaus Naisenkuvia. Helsinki: Otava, 1970.
- Surun ja rakkauden kesä. (Sommar av kärlek och sorg, 1971.) Suomentanut Jukka Kemppinen. Helsinki: Otava, 1971.
- Marina Maria. (Marina Maria, 1972.) Suomentanut Jukka Kemppinen. Helsinki: Otava, 1974.
- Matka vieraaseen maahan. (Sverigeboken, 1973.) Suomentanut Jukka Kemppinen. Helsinki: Otava, 1974. ISBN 951-1-01325-4.
- Sagt och gjort. Helsingfors: Söderström, 1976. ISBN 951-52-0376-7.
- Minä, Jörn Johan Donner, syntynyt helmikuun 5. päivänä 1933, Helsingissä, Suomessa. (Jag, Jörn Johan Donner, född i Helsingfors den 5 februari 1933, 1980.) Suomentanut Jukka Kemppinen. Porvoo: WSOY, 1980. ISBN 951-00-9515-X.
- Kotiin syyssateessa. (Hemåt i höstregn, 1985.) Suomentanut Klaus Karttunen. Helsinki: Otava, 1986. ISBN 951-1-08706-1.
- I stadens hjärta. Helsingfors: Stockmann, 1987. ISBN 951-99800-7-5.
- Vastavirtaan. (Motströms, 1988.) Suomentanut Ilona Anhava. Helsinki: Otava, 1988. ISBN 951-1-10302-4.
- Mitt Finland helt enkelt. Helsingfors: Ageba, 1990. ISBN 952-90-2557-2.
- Eurooppa-raportti. (Rapport från Europa, 1990.) Suomentanut Arto Häilä. Helsinki: Otava, 1990. ISBN 951-1-11446-8.
- Donner, Jörn & Häikiö, Martti: Suomi-kuva vuonna nolla. (Finlandsbilden år noll, 1990.). Helsinki: WSOY. ISBN 951-0-16556-5.
- Talo jossa asun. (Huset där jag bor, 1992.) Suomentanut Jaakko Kerkkonen. Helsinki: Otava, 1992. ISBN 951-1-12561-3.
- Olotiloja. (Husrum, 1992.) Suomentanut Ilona Anhava. Helsinki: Otava, 1993. ISBN 951-1-12852-3.
- Terveenä laitoksessa. (Anstalten. Fragment ur minnet, 1995.) Suomentanut Rauno Ekholm. Helsinki: Otava, 1995. ISBN 951-1-13944-4.
- Miksi olen. (Varför finns jag till, 1998.) Suomentanut Veijo Kiuru. Helsinki: Otava, 1998. ISBN 951-1-15544-X.
- Donner, Jörn & Vikström, John: Elämme, siis kuolemme. Keskustelukirjeitä. (Att leva är att dö. Ett samtal om tillvarons mening, 2002.) Suomentanut Laura Voipio. Helsinki: Kirjapaja, 2002. ISBN 951-625-835-2.
- Minetten rakkaus. (Kärlekens ingenmansland, 2002.) Suomentanut Seppo Hyrkäs. Helsinki: Otava, 2002. ISBN 951-1-18266-8.
- Linnun varjo. (Fåglars skugga, 2004.) Suomentanut Raija Mattila. Helsinki: Otava, 2004. ISBN 951-1-19689-8.
- Elämänkuvia. (Livsbilder, 2004.) Suomentanut Laura Voipio. Helsinki: Kirjapaja, 2004. ISBN 951-607-034-5.
- Donner, Jörn & Lindfors, Stefan: Himo, rakkaus ja raivo. Jörn Donnerin ja Stefan Lindforsin keskusteluja. (Konst, kärlek och krig, 2005.) Suomentanut Anna Paljakka. Tampere: Aamulehti, 2005. ISBN 952-5601-06-4.
- Kuolemankuvia. (Dödsbilder, 2006.) Suomentanut Raija Mattila. Helsinki: Otava, 2006. ISBN 951-1-21308-3.
- Isän jalanjäljillä. (I min fars fotspår, 2006.) Suomentanut Anna Paljakka. Helsinki: Otava, 2006. ISBN 951-1-20921-3.
- Diktonius. Elämä. (Diktonius. Ett liv, 2007.) Suomentanut Raija Mattila. Helsinki: Otava, 2007. ISBN 978-951-1-22082-4.
- Bergman. Muistelma. (Bergman. PM, 2009.) Suomentanut Raija Mattila. Helsinki: Otava, 2009. ISBN 978-951-1-22972-8.
- Muistiinpanoja Mannerheimista. (Anteckningar om Mannerheim, 2011.) Suomentanut Raija Mattila. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-25618-2.
- Mammutti. Jälkeenjääneet tekoset. (Mammuten. Efterlämnade handlingar.) Suomentanut Kari Koski. Helsinki: Otava, 2013. ISBN 978-951-1-26311-1.
- Pikku mammutti. Puoliautenttisia päiväkirjamerkintöjä heinäkuusta 2013 helmikuuhun 2015. (Lilla mammuten.) Suomentanut Kari Koski. Helsinki: Otava, 2015. ISBN 978-951-1-29282-1.
- Suomi Finland. Suomentanut Kari Koski. Helsinki: Otava, 2017. ISBN 978-951-1-31434-9.
- Donner, Jörn & Nyström, Samu: ”Merkillinen on nyt maailman meno”. Helsingin päiväkirja sekasorron ajalta 1917–1918. (”Märklig är du världens gång”. Kollektiv Helsingforsdagbok 1917–1918). Suomentanut Susanna Sjöman. Helsinki: Otava, 2017. ISBN 978-951-1-30741-9.
- Vesi on verta sakeampaa. (Blod är tunnare än vatten.) Suomentanut Kari Koski. Helsinki: Otava, 2018. ISBN 978-951-1-31129-4.
- Donner, Jörn & Donner, Rafael: Ennen kuin olet poissa. Suomentanut Laura Jänisniemi. Helsinki: Teos & Förlaget, 2018. ISBN 978-951-851-904-4.
- Viimeinen taisto. (Sista striden.) Suomentanut Kari V. Koski. Helsinki: Otava, 2019. ISBN 978-951-1-34132-1.
Filmografia
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Vuosi | Elokuva | Ohjaaja | Näyttelijä | Käsikirjoittaja | Leikkaaja | Tuottaja | Huomioitavaa |
---|---|---|---|---|---|---|---|
1963 | Syyskuinen sunnuntai | Kyllä | Ei | Kyllä | Ei | Ei | Venetsian elokuvajuhlat (1963): Paras esikoisohjaus |
1964 | Rakastaa | Kyllä | Ei | Kyllä | Ei | Ei | |
1965 | Täällä alkaa seikkailu | Kyllä | Ei | Kyllä | Ei | Ei | |
1967 | Stimulantia | Kyllä | Ei | Kyllä | Ei | Ei | osa: ”Det var en gång två älskande...” |
1967 | Poikkiparru | Kyllä | Ei | Kyllä | Kyllä | Ei | |
1968 | Mustaa valkoisella | Kyllä | Kyllä | Kyllä | Kyllä | Kyllä | Jussit 1969: paras ohjaus: Jörn Donner |
1969 | 69 – Sixtynine | Kyllä | Kyllä | Kyllä | Kyllä | Ei | |
1970 | Anna | Kyllä | Ei | Kyllä | Ei | Ei | |
1970 | Naisenkuvia | Kyllä | Kyllä | Kyllä | Kyllä | Osittain | |
1971 | Perkele! Kuvia Suomesta | Kyllä | Kyllä | Kyllä | Kyllä | Ei | dokumentti |
1972 | Marja pieni! | Ei | Ei | Ei | Ei | Kyllä | |
1972 | Hellyys | Kyllä | Kyllä | Kyllä | Kyllä | Kyllä | |
1973 | Mommilan veriteot 1917 | Ei | Ei | Ei | Kyllä | Kyllä | Jussit (1974): paras tuottaja: Jörn Donner[55] |
1973 | Krapula | Kyllä | Kyllä | Kyllä | Ei | Ei | |
1975 | Ingmar Bergmanin maailma | Kyllä | Kyllä | Kyllä | Ei | Kyllä | dokumentti |
1976 | Drömmen om Amerika[56] | Ei | Ei | Ei | Ei | Kyllä | |
1976 | Pyhä perhe | Ei | Ei | Ei | Ei | Kyllä | |
1977 | Niin lähellä, niin kaukana[57] | Ei | Ei | Ei | Ei | Kyllä | |
1977 | Tabu | Ei | Ei | Ei | Ei | Kyllä | |
1977 | Yön sylissä | Ei | Ei | Ei | Ei | Kyllä | |
1978 | Lakeuden laulu | Ei | Ei | Ei | Ei | Kyllä | |
1978 | Mannen i skuggan[58] | Ei | Ei | Ei | Ei | Kyllä | |
1978 | Miestä ei voi raiskata | Kyllä | Ei | Kyllä | Ei | Kyllä | |
1978 | Bergman-kansio | Kyllä | Ei | Kyllä | Ei | Kyllä | dokumentti |
1979 | Kainuu 39 | Ei | Ei | Ei | Ei | Kyllä | |
1979 | Kotkan lento | Ei | Ei | Ei | Ei | Kyllä | |
1982 | Yhdeksän tapaa lähestyä Helsinkiä | Kyllä | Ei | Kyllä | Kyllä | Kyllä | dokumentti |
1982 | Fanny ja Alexander | Ei | Ei | Ei | Ei | Kyllä | |
1984 | Angelan sota | Ei | Kyllä | Ei | Ei | Kyllä | |
1984 | Dirty Story | Kyllä | Ei | Kyllä | Ei | Kyllä | |
1984 | Harjoitusten jälkeen[59] | Ei | Ei | Ei | Ei | Kyllä | tv-elokuva |
1984 | Pako pohjoiseen | Ei | Ei | Ei | Ei | Kyllä | |
1986 | Riisuminen | Ei | Ei | Ei | Ei | Kyllä | |
1987 | Mashenka[60] | Ei | Ei | Ei | Ei | Kyllä | |
1988 | Kirjeitä Ruotsista | Kyllä | Ei | Kyllä | Kyllä | Kyllä | dokumentti |
1990 | Ameriikan raitti[61] | Ei | Ei | Ei | Ei | Kyllä | |
1995 | Kasvoton mies | Ei | Ei | Ei | Ei | Kyllä | |
1998 | Ingmar Bergman: Om liv och arbete | Kyllä | Ei | Ei | Ei | Ei | tv-dokumentti |
2000 | Presidentti | Kyllä | Ei | Kyllä | Ei | Ei | tv-elokuva |
2007 | Raja 1918 | Ei | Ei | Osittain | Ei | Kyllä | |
2009 | Kuulustelu | Kyllä | Ei | Ei | Ei | Kyllä | |
2015 | Armi elää! | Kyllä | Ei | Ei | Ei | Ei | |
2017 | Perkele 2 – Kuvia Suomesta vuonna 2016 | Kyllä | Kyllä | Kyllä | Ei | Kyllä | dokumentti |
2018 | Ingmar Bergmanin muisto | Kyllä | Kyllä | Ei | Ei | Kyllä | dokumentti |
2021 | Donner – Privat | Ei | Kyllä | Ei | Ei | Ei | dokumentti |
Lähteet
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- ↑ Paavilainen, Ulla (päätoim.): Kuka kukin on. Henkilötietoja nykypolven suomalaisista 2015, s. 88–89. Helsinki: Otava, 2014. ISBN 978-951-1-28228-0.
- ↑ Kirjailija, ohjaaja Jörn Donner on kuollut Helsingin Sanomat. 30.1.2020. Viitattu 30.1.2020.
- ↑ Jörn Donner ei pidä itseään suomenruotsalaisena Elävä Arkisto. Yleisradio. Viitattu 13.6.2013.
- ↑ a b Jörn Donner. Orion 2007, touko–elokuu 2007, s. 6.
- ↑ Jörn Donnerille professorin arvonimi 6.6.2003. MTV3. Viitattu 14.1.2011.
- ↑ Jörn Donner 8.1.2008. Ylen Elävä arkisto. Viitattu 24.5.2010. [vanhentunut linkki]
- ↑ a b c Kalemaa, Kalevi: ”Donner, Jörn (1933–2020)”, Suomen kansallisbiografia, osa 2, s. 404. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2003. ISBN 951-746-443-6. Teoksen verkkoversio.
- ↑ Autio, Veli-Matti: ”Donner (1600–)”, Suomen kansallisbiografia, osa 2, s. 395. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2003. ISBN 951-746-443-6. Teoksen verkkoversio.
- ↑ Jörn Donner. 375 humanistia 28.7.2015. Helsingin yliopisto. Viitattu 2.9.2019.
- ↑ Kaarto, Hanne: Donner eroaa Sdp:stä liittyäkseen Rkp:n eduskuntaryhmään Helsingin Sanomat. 26.10.2006. Viitattu 26.10.2006.
- ↑ Silferberg, Kalle: Jörn Donner lähtee vaaleihin perussuomalaisten takia Helsingin Sanomat. 3.3.2011. Viitattu 3.3.2011.
- ↑ Valitut ehdokkaat Helsingin vaalipiiri 13.5.2011. Oikeusministeriö. Viitattu 27.5.2011.
- ↑ Jörn Donner kansanedustajaksi – Thors jättää eduskunnan 17.7.2013. Yle Uutiset. Viitattu 17.7.2013.
- ↑ Hbl: Jörn Donner tukee Niinistöä presidentiksi 17.9.2011. Iltasanomat.fi. Arkistoitu 24.9.2015. Viitattu 6.4.2014.
- ↑ Donnerille vuoden pikapesti? Iltalehti. 2.4.2014. Viitattu 6.5.2014.
- ↑ Jörn Donner RKP:n listalta kuntavaaliehdokkaaksi Helsingissä MTV3. Arkistoitu 3.3.2017. Viitattu 2.3.2017.
- ↑ Valitut – Helsinki 13.4.2017. Oikeusministeriö. Viitattu 14.4.2017.
- ↑ Suomen vanhin valtuutettu Jörn Donner, 84, neuvoo nuorempia: ”Älkää kuvitelko liikoja” 11.4.2017. Iltalehti. Viitattu 18.4.2017.
- ↑ Helsingin kaupunki, Kaupunginvaltuusto, esityslista 24.4.2019. Helsingin kaupunki. Arkistoitu . Viitattu 8.5.2019.
- ↑ Jörn Donner in memoriam Kansallinen audiovisuaalinen instituutti. 3.2.2020. Viitattu 6.5.2020.
- ↑ Dag i Ivan Denisovitsj' liv, En (1970). Elonet. Viitattu 9.8.2008.
- ↑ Tikka, Juha-Pekka: Donner: Solzhenitsyn oli räjähde Ilta-Sanomat. 4.8.2008. Arkistoitu 9.8.2008. Viitattu 7.8.2008.
- ↑ Niiranen, Matti: Kekkonen kielsi yhteydet virolaisiin pakolaisiin Pro Estonia. Arkistoitu 9.9.2005. Viitattu 24.5.2010.
- ↑ Kielletyt elokuvat. Suomen Kuvalehti, 2006, nro 44.
- ↑ Tarkastustiedot Elonet.fi. Viitattu 24.5.2010.
- ↑ Kniivilä, Kalle: Elokuvasensuuri hellitti 24 vuoden jälkeen Kansan Uutiset. 15.11.1994. Kalle Kniivilän blogi. Arkistoitu 7.8.2008. Viitattu 24.5.2010.
- ↑ Yli-Ojanperä, Elina: Ingmar Bergman ohjaa Fannya ja Alexanderia Ylen Elävä arkisto. Viitattu 2.4.2009. [vanhentunut linkki]
- ↑ Huhtala, Jussi: ”Tyyppi on varmasti humalassa”: Katso kuinka Jörn Donner pokkasi Oscar-patsaan Episodi.fi. 27.2.2017. Pop Media. Viitattu 30.1.2020.
- ↑ a b c Jörn Donner Ingmar Bergman. Viitattu 14.12.2018. (englanniksi)
- ↑ a b Hällsten, Annika: Bitte Westerlund saknar Jörn Donners dynamiska sida, men inte klagovisorna. Hufvudstadsbladet, 25.3.2023, s. 27–29. Tilaajille. Viitattu 27.3.2023. (ruotsiksi)
- ↑ a b Hällsten, Annika: John Webster gjorde den sista intervjun med Jörn Donner. Hufvudstadsbladet, 26.1.2021, s. 18–19. Tilaajille. Viitattu 26.1.2021. (ruotsiksi)
- ↑ Jörn Donner, Otava, viitattu 2.6.2024
- ↑ Outi Hytönen, Kulttuurihistoriallista estetiikkaa herkullisimmillaan. Kanava 5/2020, s. 64–65 (kirja-arvio)
- ↑ Terveenä töissä, sairaana sairaalassa Satakunnan Kansa. 6.5.2012. Arkistoitu 6.9.2012. Viitattu 22.8.2012.
- ↑ Tienhaara, Hilkka: Jörn Donner: ”Syöpäkontrollit piinaavat” Iltalehti. 11.10.2008. Viitattu 19.11.2009.
- ↑ Jörn Donner, 86, sairastui vakavasti Iltalehti. Viitattu 9.8.2019.
- ↑ Kirjaväite: Jörn Donner yhtiöitti omaisuutensa ennen kuolemaansa Iltalehti. Viitattu 6.2.2021.
- ↑ Antti Majander, Minä ja kaikki muut. Helsingin Sanomat 25.8.2023. Viitattu 2.6.2024 (Tilaajille)
- ↑ Juuti, Mikko: Jörn Donnerin ainoa tytär kuoli 36-vuotiaana – löysivät toisensa vasta aikuisina Ilta-Sanomat. 28.11.2017. Viitattu 28.11.2017.
- ↑ a b Otto Gabrielsson oli salaisuus eliitin keskellä – poika kertoo sopimuksesta, joka äidin piti tehdä Jörn Donnerin vaatimuksesta Ilta-Sanomat. 5.2.2021. Viitattu 5.2.2021.
- ↑ Jörn Donner Suomen kansanedustajat. 16.10.2009. Eduskunta. Viitattu 24.5.2010.
- ↑ Lehtikanto, Katariina: Jörn Donner suunnittelee: Sapattivapaa yhdeksänkymppisenä (”– – poikansa Rafael – josta puhuessaan Donner tosin käyttää pojan toista nimeä Rudolfia – –.”) Iltalehti. 7.1.2017. Viitattu 9.10.2017.
- ↑ Paskakasa. Sosiaalisesti vastuuton teini. Sovinisti. Narri. Kiimainen vanha ukko. Täysverinen mielipuoli, hän luonnehtii isäänsä, joka julkisesti kutsui poikaansa erehdykseksi. Mutta isä oli Otolle muutakin. Apu. Viitattu 6.2.2021.
- ↑ Jörn Donner hiljattain kuolleesta tyttärestään HS:ssa: ”Hän kuoli omaa syytään – en käynyt edes hautajaisissa.” Iltalehti. Viitattu 4.2.2018.
- ↑ Andersson, Harriet: Samtal med Jan Lumholdt, s. 191, 193. Alfabeta, 2005. ISBN 91-501-0554-X.
- ↑ Kirjailija, elokuvaohjaaja ja poliitikko Jörn Donner on kuollut Yle Uutiset. Viitattu 30.1.2020.
- ↑ Miettinen, Petra & Forsbacka, Jonas: Inte olagligt att strö askan efter avliden i komposten. Hufvudstadsbladet, 29.8.2023, s. 16. Tilaajille. Viitattu 29.8.2023. (ruotsiksi)
- ↑ Jörn Donner’s life in film to be honoured at PÖFF Good News from Finland. 21.11.2017. Viitattu 4.6.2022. (englanniksi)
- ↑ Petäjä, Jukka: Betoniyö palkittiin parhaasta ohjauksesta – se sai myös parhaan elokuvan Jussi-palkinnon Helsingin Sanomat. 2.2.2014. Viitattu 4.6.2022.
- ↑ Jörn Donner, Juha Hurme ja Kokkolan ooppera palkittiin taiteen valtionpalkinnoilla www.taike.fi. Arkistoitu 4.6.2022. Viitattu 4.6.2022.
- ↑ Jörn Donnerille Apollo-palkinto dokumenteista Yle Uutiset. 2.1.2008. Viitattu 4.6.2022.
- ↑ Jörn Donner sai Canal+ -palkinnon Kaleva. Viitattu 4.6.2022.
- ↑ Vuoden kristillinen kirja Vuoden kristillinen kirja. Viitattu 15.3.2021.
- ↑ Tunnustukset, palkitut: Kunniajäsenet Taideteollinen korkeakoulu. Viitattu 25.10.2010.
- ↑ Mommilan veriteot 1917 Elonet. Viitattu 29.10.2021.
- ↑ Drömmen om Amerika Elonet. Viitattu 29.10.2021.
- ↑ Långt borta och nära Elonet. Viitattu 29.10.2021.
- ↑ Mannen i skuggan Elonet. Viitattu 29.10.2021.
- ↑ Efter repetitionen Elonet. Viitattu 29.10.2021.
- ↑ Maschenka Elonet. Viitattu 29.10.2021.
- ↑ Ameriikan raitti Elonet. Viitattu 29.10.2021.
Kirjallisuutta
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- Ekholm, Kai: Jörn Donner, kuinka te kehtaatte. Jyväskylä: Docendo, 2020. ISBN 978-952-291-810-9.
- Kousa, Tuula ym.: Jörn Donner: Matkalla – På resa – Travelling 1951–1968. Helsinki: Otava, 2023. ISBN 978-951-1-46628-4.
- Saarinen, Esa: Jörn Donner. Helsinki: WSOY, 1987. ISBN 951-0-14571-8.
- Westerlund, Bitte: J&B – Kohtauksia eräänlaisesta avioliitosta. Helsinki: Otava, 2023. ISBN 978-951-1-47455-5.
Aiheesta muualla
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- Om Jörn Donner. Ylen Elävä arkisto/Arkivet.
- Jörn Donner Elonetissä.
- Jörn Donner Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
- Jörn Donner Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
- Itkonen, Juha: Lajinsa viimeinen. Image 2013.
- Jörn Donner Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
- Donner, Jörn hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
- Bjarne Nyman: Såg Orwell spöken?. (Haastattelu) Affärsmagasinet Forum, 16.05.1984, nro 1984-09, s. 16-17. ISSN 0533070X. Artikkelin verkkoversio. sv
|
|
|
|
|
|
- Outi Alanko-Kahiluoto
- Paavo Arhinmäki
- Jörn Donner (2013–)
- Pekka Haavisto
- Jussi Halla-aho (2011–2014)
- Eero Heinäluoma
- Rakel Hiltunen
- Mari Kiviniemi (2011–2014)
- Päivi Lipponen
- Silvia Modig
- Lasse Männistö
- Tom Packalén
- Jaana Pelkonen
- Terhi Peltokorpi (2014–)
- Mika Raatikainen (2014–)
- Pertti Salolainen
- Sari Sarkomaa
- Anni Sinnemäki (2011–2015)
- Osmo Soininvaara
- Johanna Sumuvuori (2015–)
- Astrid Thors (2011–2013)
- Erkki Tuomioja
- Jan Vapaavuori
- Juha Väätäinen
- Ben Zyskowicz
|
- Kansanedustajat
- SKDL:ssä vaikuttaneet henkilöt
- Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikot
- Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
- Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen europarlamentaarikot
- Helsingin kaupunginvaltuutetut
- Tammisaaren kaupunginvaltuutetut
- Helsingin vaalipiiri
- Suomalaiset diplomaatit
- Suomenruotsalaiset kirjailijat
- Suomalaiset elokuvaohjaajat
- Suomalaiset elokuvakäsikirjoittajat
- Suomalaiset elokuvakriitikot
- Suomalaiset kolumnistit
- Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
- Pro Finlandia -palkitut
- Finlandia-palkinnon saajat
- Jussi-palkinnon saajat
- Taiteen valtionpalkinnolla palkitut
- Vuonna 1933 syntyneet
- Vuonna 2020 kuolleet