tuska
![]() |
Suomi
[muokkaa]Substantiivi
[muokkaa]tuska (10)
- (fysiologia, psykologia) fyysinen tai psyykkinen kärsimys
- Tuska on subjektiivinen aistimus.
Ääntäminen
[muokkaa]- IPA: /ˈt̪uskɑ/
- tavutus: tus‧ka
Taivutus
[muokkaa]Taivutus | ||
---|---|---|
sijamuoto | yksikkö | monikko |
kieliopilliset sijamuodot | ||
nominatiivi | tuska | tuskat |
genetiivi | tuskan | tuskien (tuskain) |
partitiivi | tuskaa | tuskia |
akkusatiivi | tuska; tuskan |
tuskat |
sisäpaikallissijat | ||
inessiivi | tuskassa | tuskissa |
elatiivi | tuskasta | tuskista |
illatiivi | tuskaan | tuskiin |
ulkopaikallissijat | ||
adessiivi | tuskalla | tuskilla |
ablatiivi | tuskalta | tuskilta |
allatiivi | tuskalle | tuskille |
muut sijamuodot | ||
essiivi | tuskana | tuskina |
translatiivi | tuskaksi | tuskiksi |
abessiivi | tuskatta | tuskitta |
instruktiivi | – | tuskin |
komitatiivi | – | tuskine- + omistusliite |
vartalot | ||
vokaalivartalo | tuska- | |
heikko vartalo | - | |
vahva vartalo | - | |
konsonantti- vartalo |
- |
Etymologia
[muokkaa]slaavilainen laina[1]
Käännökset
[muokkaa]1. fyysinen tai psyykkinen kärsimys
Liittyvät sanat
[muokkaa]Johdokset
[muokkaa]- adjektiivit: tuskainen, tuskallinen, tuskaton
- verbit: tuskaantua, tuskastua, tuskautua, tuskitella
Yhdyssanat
[muokkaa]kuolemantuska, lemmentuska, luomistuska, maailmantuska, omantunnontuska, synnytystuska, tunnontuska, tupakantuska, tuskaneuroosi, tuskanhiki, tuskanhuuto, tuskatila
Aiheesta muualla
[muokkaa]- tuska Kielitoimiston sanakirjassa
- Artikkelit 940, 1127 Suomen viittomakielten verkkosanakirjassa Suvissa
Viitteet
[muokkaa]- ↑ Hakulinen, Lauri: Suomen kielen rakenne ja kehitys, s. 366. Helsingin yliopiston suomen kielen laitos, 2000 (1978). ISBN 951-45-9221-2.