קמרובו (מחוז)
| |||
![]() | |||
מדינה |
![]() | ||
---|---|---|---|
מחוז פדרלי | המחוז הפדרלי של סיביר | ||
מחוז כלכלי | המחוז הכלכלי של מערב סיביר | ||
מושל | סרגיי ציווילוב | ||
רשות מחוקקת |
Legislative Assembly of Kemerovo Oblast ![]() | ||
בירת האובלסט | קמרובו | ||
שפה רשמית | רוסית | ||
תאריך ייסוד | 26 בינואר 1943 | ||
שטח | 95,725 קמ"ר (דירוג: 34) | ||
אוכלוסייה | | ||
‑ באובלסט | 2,633,446 (דירוג: 17, 1 בינואר 2021) | ||
‑ צפיפות | 27.5 נפש לקמ"ר (2021) | ||
קואורדינטות | 55°21′18″N 86°05′24″E / 55.355°N 86.09°E | ||
אזור זמן | UTC +7 | ||
www.ako.ru | |||
![]() ![]() |
מחוז קמרובו (ברוסית: Кемеровская область; בתעתיק: קמרובסקאיה אובלסט; ידוע גם בשם קוזבאס – Кузба́сс) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי הסיבירי.
המחוז הוקם ב-26 בינואר 1943 תוך הפרדתו ממחוז נובוסיבירסק.
המחוז מחולק ל-18 אזורים מוניציפליים ו-16 אזורים עירוניים.[דרושה הבהרה]
היסטוריה
[עריכת קוד מקור | עריכה]התושבים המקוריים של האזור הם שורי וטלאוטים. התיישבות רוסית החלה בשנת 1618. בשנת 1721 התגלו מרבצי פחם באזור העיר קמרובו. בתחילת המאה ה-20 החל פיתוח מואץ של תעשיית הפחם והפלדה באזור.
דמוגרפיה
[עריכת קוד מקור | עריכה]כ-87% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. רוב תושבי המחוז הם רוסים (92%), אך קיימות גם קהילות גדולות של שורים, טטרים, אוקראינים, צ'ובשים וגרמנים. הערים הגדולות הן נובוקוזנצק (כ-560 אלף תושבים) וקמרובו (כ-520 אלף תושבים).
בעקבות גירוש גרמנים לחלקים אחרים של ברית המועצות, במחוז הייתה אוכלוסייה גרמנית משמעותית שהצטמצמה לכ-23 אלף בשנת 2021.
כלכלה
[עריכת קוד מקור | עריכה]תעשיית הפחם מהווה חלק מרכזי בכלכלת המחוז. מכרות הפחם פזורים למעשה בכל שטחי המחוז ותוצרתם מהווה כ-56% מסך הפחם המופק ברוסיה.
בנוסף לכך יש לציין מפעלים גדולים לייצור פלדה, אלומיניום ואבץ שנבנו בתקופה הסובייטית.
קישורים חיצוניים
[עריכת קוד מקור | עריכה]אתר האינטרנט הרשמי של קמרובו (ברוסית)
- קמרובו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)