Héber ábécé
Héber ábécé | |
![]() | |
Típus | mássalhangzó-írás |
Nyelvek | héber, jiddis, ladino, judeo-arab és mások |
Időszak | Kr. e. 300-tól napjainkig |
Felmenő írásrendszerek | ókánaánita ábécé föníciai ábécé arámi ábécé |
Unicode-tartomány | U+0590-től U+05FF-ig, U+FB1D-től U+FB40-ig |
ISO 15924 | Hebr |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Héber ábécé témájú médiaállományokat. |
A héber ábécé eredeti formájában egy 22 betűt (vagy karaktert) tartalmazó, úgynevezett „abdzsad” (abjad), azaz tisztán mássalhangzóírás, amelyet az ókortól kezdve napjainkig a héber nyelv írására használnak. Ugyanezt az írást használták és használják ma is, esetleges kisebb módosításokkal a zsidó diaszpóra számos más nyelvének – például a német jiddis, a spanyol ladino vagy a judeo-arab nyelvek – leírására is. A bibliai szövegek lejegyzése során kialakult úgynevezett pontozási rendszer eredetileg nem volt része az írásnak.
Az írástípusok tekintetében szokás föníciai, arámi, szamaritánus, héber stb. írásokat külön tárgyalni, ezek azonban csak a betűformában mutatnak eltérést, mind ugyanannak az írásnak a változatai. Éppen ezért a betűk sorrendje, elnevezéseik, fonetikai értékük és használatuk módja is megegyezik.[1]
A héber nyelvhez használt írástípusok a történelem során jelentősen változtak, így beszélhetünk óhéber, kvadrát, rási és modern kurzív típusú írásokról. (Ezek a legjellegzetesebb csoportokat jelentik.) A jelen cikkben szereplő típus a kvadrát. Az ókori Izraelben eredetileg használt óhéber és a mai kvadrát semmiben sem hasonlít egymásra, utóbbi az arámból fejlődött ki.
Története
[szerkesztés]A kvadrát az i. e. 3. század során alakult ki az arámiból, amit a nyelv írására az i. e. 6. sz. óta használtak. Ezt megelőzően a hébert az óhéber írással írták, mely az i. e. 10 században jött létre a föníciai ábécé nyomán.
A héber írás történetében a legnagyobb fordulatot a babiloni fogság idézte elő, amikor i. e. 598 és 596 között II. Nabú-kudurri-uszur erőszakkal Babilonba telepítette a zsidóság nagy részét. Mintegy fél évszázad múltán II. Kurus perzsa király megengedte a hazaköltözésüket. Ebben az időszakban vették át a zsidók az arámi ábécének akkorra már igen elterjedt és kedvelt betűit. Az i. e. 6. századtól kezdve a gömbölyded, hajlékony vonalvezetésű arámi betűkkel írták a héber szövegeket, egyelőre nem változtatva azok formáján. Mintegy 200 év alatt alakították ki sajátos, máig megőrzött betűtípusukat, a kvadrátot, a tulajdonképpeni héber írást, melyben az egyes betűk egy-egy négyzetet töltenek ki. A kvadrát szolgált alapul a szép héber nyomdabetűk, valamint a modern héber írás spanyol (széfárd), lengyel-német (askenázi), levantei és marokkói változatának kialakulásához is.
A héber írás elemei
[szerkesztés]A héber írás több, egymásra épülő, de nem egyszerre kialakult elemből (jelcsoportból) áll. Mivel a héber írást az ókortól napjainkig különféle jellegű szövegek lejegyzésére használták / használják, érdemes azzal is tisztában lenni, hogy az egyes íráselemek a szövegcsoportokban nem egyformán fordulnak elő.[2] A táblázat mutatja az egyes íráselemek jelenlétét a főbb szövegtípusokban.
Az írás elemei | Főbb szövegtípusok | |||||
---|---|---|---|---|---|---|
ókori pontozatlan • héber karakterekkel írt sémi (pl. arám) • héber karakterekkel átírt nem sémi |
héber Biblia | posztbiblikus, rabbinikus | újhéber pontozott | újhéber pontozatlan | ||
Ábécé: a betűk vagy mássalhangzók | ||||||
Pontozás | Magánhangzójelek | |||||
Segédjelek | ||||||
Neginák | ||||||
Egyéb jelek |
Az ábécé, azaz a mássalhangzók
[szerkesztés]A héber ábécé 22 mássalhangzóbetűből áll. Amikor a héber ábécéről beszélünk, akkor csak ezekre a betűkre gondolunk, az összes többi jel (a pontok) nem tartoznak bele az ábécébe, betűnek is csak ezeket nevezzük.
Alapbetűk | Végbetűk (kamnefec) | Magánhangzóbetűként (mater lectionis) | |||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
betű | név | átírás | kiejtés | betű | név | kiejtés | mit jelöl és hol |
א | álef | ʾ | – | á – héberben ritka, az arámi nyelvben gyakori | |||
ב | bét | b | b / v | ||||
ג | gimel | g | g | ||||
ד | dálet | d | d | ||||
ה | hé | h | h, – | (a), á, e, é, ó – csak szó végén | |||
ו | váv | w | v | ó, ú (o, u) – szó belsejében vagy végén; elején csak az וּ ú- és kötőszóban | |||
ז | zajin | z | z | ||||
ח | hét | ḥ | ch | ||||
ט | tét | ṭ | t | ||||
י | jod | y | j | í (i), é – szó belsejében vagy végén; e – egy birtokragban | |||
כ | khaf | k | k / ch | ך | vég-khaf | ch (k) | |
ל | lámed | l | l | ||||
מ | mém | m | m | ם | vég-mém | m | |
נ | nun | n | n | ן | vég-nun | n | |
ס | számeh | s | sz | ||||
ע | ajin | ʿ | – | (e – jiddisben) | |||
פ | pé | p | p / f | ף | vég-pé | f (p) | |
צ | cádi | ṣ, c | c | ץ | vég-cádi | c | |
ק | kof | q, ḳ | k | ||||
ר | rés | r | r | ||||
שׂ | szin | ś | sz | ||||
שׁ | sin | š | s | ||||
ת | táv | t | t |
Eredetileg az s és az sz jelölésére csak egy betűt alkalmaztak (sin: ש), a ma őket megkülönböztető diakritikus pont későbbi fejlemény (sin: שׁ és szin: שׂ). A mai pontozatlan szövegekben a sin mindig jelöletlen, csak a szin kap pontot, középkori szövegben mindkettő jelöletlen. A betűk elnevezése egységes, a szefárd – askenázi – újhéber kiejtési különbségekkel magyarázható kisebb eltéréseknek (pl. jod / jud, cáde / cadi) nincs jelentősége (a fenti betűnevek az OH. 264. oldalán lévő táblázatot követik, amely Bányai Viktória és Komoróczy Szonja Ráhel munkáján alapul).
Több betű, egy hang
[szerkesztés]Amint a fenti táblázatban is látható, helyenként előfordul, hogy több betűhöz ugyanaz a hangérték tartozik, akárcsak a magyar j és ly esetében (az alábbiakban a modern izraeli hébert vesszük alapul). Az azonos hangértékkel rendelkező betűk az alábbiak:
Egyik betű | Másik betű | Közös hangérték | ||
---|---|---|---|---|
vét (dágés nélkül) |
ב | váv | ו | /v/ |
kaf (dágéssel) |
כּ | kof | ק | /k/ |
khaf (dágés nélkül) |
כ | hét | ח | / |
tét | ט | táv | ת | /t/ |
számeh | ס | szin (balra ponttal) |
שׂ | /s/ („sz”) |
Alak szerinti rendezés
[szerkesztés]Az alábbi táblázat alaki hasonlóság szerint rendezve mutatja be a betűket, hogy a szembeállítás révén a különbségeik jobban kitűnjenek. (Ezúttal talpas (serif), azon belül Times New Roman betűtípussal szerepelnek a betűk.)
ז | ו | ד | ר | ן | ך | ף | |
zajin | váv | dálet | rés | vég-nun | vég-khaf | vég-pé | |
נ | ב | כ | פ | מ | ם | ט | ס |
nun | bét | khaf | pé | mém | vég-mém | tét | számeh |
ה | ח | ת | ץ | ע | צ | ש | |
hé | hét | táv | vég-cádi | ajin | cádi | sin | |
További, könnyebben elkülöníthető betűk | |||||||
ל | ק | ג | א | י | |||
lámed | kof | gimel | álef | jod |
Mássalhangzócsoportok
[szerkesztés]A mássalhangzókat különféle közös tulajdonságaik alapján (melyek lehetnek nyelvtaniak vagy pusztán formaiak) a héber nyelvtan csoportokba sorolja. A héber elnevezések általában az egyes betűcsoportokból alkotott mozaikszavak, vagyis nem jelentenek semmit.
- kamnefec (végbetűk) – Öt betűnek – כ מ נ פ ץ k, m, n, p, c – külön szóvégi formája van, négyet az alapbetűk szárának lehúzásával, egyet (m) összezárásával kapunk. Elnevezése a belőlük alkotott כַּמְנֶפֶץ kamnefec betűszó. A végbetűk az óhéberben még nem léteztek.[3]
- begadkefat-betűk – A ב ג ד כ פ ת b, g, d, k, p, t betűk, vannak kemény és lágy formáik, dáges lenét vehetnek föl.
- magánhangzóbetűk (mater lectionis) – A ה hé, ו váv és י jod bizonyos helyzetekben magánhangzókat jelöl. Ilyenkor nevük magánhangzóbetű (héberül אִמּוֹת הַקְּרִיָּה immót haqqərijjá olvasási anyák vagy anyabetűk). Az א álef is idetartozik, de á-ként való alkalmazása az arámban szokásos és nem a héberben.
- némabetűk – Azok a betűk, amelyeket az olvasás során nem kell kiejteni. Bármely betű lehet néma, ami nem kap magánhangzót vagy svát, a héberben ugyanis a szó utolsó mássalhangzóját leszámítva minden betű kell, hogy kapjon magánhangzót vagy svát. Ami nem kap, az abban a helyzetben az olvasás szempontjából nem létezőnek tekintendő. Elsősorban az álef tartozik ide (pl. a רֹאשׁ rós fej-ben, mert nincs magánhangzója, de a יֶאֱהַב je'ehav szeretni fog már nem, mert itt van magánhangzója; a יִשׁשָׂכָר jišśáchár Izsakhár-ban az שׁ š néma). A némabetűket a gondosabb kéziratok és kiadások ráfé-val jelölik.
- torokhangok (gutturálisok) – Az א ה ח ע álef, hé, chet, ajin és a ר res. Nem kettőzhetőek; szimpla svá helyett összetettet vesznek fel; környezetükben kedvelik az a-hangokat és amit lehet, arra is változtatnak. A res hol közéjük tartozik, hol nem.
- foghangok (dentálisok) – A ד ט ת d, ṭ, t betűk bizonyos helyzetekben felcserélődhetnek.
- sziszegők (szibiláták) – A ז ס צ שׁ שׂ z, sz, c, sz (ś), s betűk bizonyos helyzetekben felcserélődhetnek. Memóriaszavuk זַסְצַשׁ zaszcas.
- nyújtott betűk (litterae dilatabiles) – A legtöbb héber betű kinyújtható, ezt sorok végén alkalmazták, ha a sor üres lett volna (Héber elnevezése a leggyakoribb ilyen betűkből אֲהַלְתֶּם ahaltem)
Magánhangzójelölés
[szerkesztés]A héber magánhangzójelölés egy a latin írású nyelvektől erősen eltérő, kétrétegű és kombinált rendszer. A magánhangzók jelölésében első rétegként három mássalhangzó (hé, váv, jod, ritkábban az álef is) vesz részt, a második rétege pedig egy úgynevezett „pontozási rendszer”. Pontozatlan szövegekben csak az előbbi, pontozottban csak az utóbbi szerepel. (Az előbbi ugyanis a pontokkal kombinálódva jelenik meg.)
Magánhangzóbetűk
[szerkesztés]szó elején | szó belsejében | szó végén | ||
---|---|---|---|---|
váv | ú | ומי úmí és-ki | שוב súv visszatér | שבו səvú térjetek vissza! |
ó | יום jóm nap | בו bó vele | ||
jod | í | איש ís férfi | פרי pərí gyümölcs | |
é | בית bét háza valakinek | הרי háré valaminek a hegyei | ||
e | עליה á`lehá rajta | |||
hé | ă | מה mă mi? | ||
á | עלה ólá égőáldozat | |||
e | זה ze ez, משה Móse Mózes | |||
é | עלה ălé levél | |||
ó | שלמה Səlómó Salamon |
Pontozatlan írásban a rövid magánhangzók nem jelennek meg, a hosszú magánhangzókat azonban a héber tudja jelölni. Erre három betűt: a hé-t (ה), a váv-ot (ו) és a jod-ot (י) alkalmazza a következőképpen:
- a váv-val az ó-t és ú-t (ritkábban o-t és u-t),
- a jod-dal az í-t (néha i-t) és é-t és egyetlen, ám fontos esetben az e-t (a többes számú S/3f birtokrag יה- -ehá).
A jod és a váv magánhangzóbetűként csak szó belsejében vagy szó végén fordulhat elő, az egyetlen szóeleji alak az וּ ú- és kötőszó.
- A hé-vel – kizárólag szó végén – az a-t, á-t (ez a leggyakoribb), e-t, é-t és ó-t.
- Az álefet (א) a héber nagyon ritkán használja erre a célra, akkor á-t jelöl. Ez a használat az arámra jellemző.
A héberben a szóvégi magánhangzókat mindig jelölni kell, ez alól nagyon kevés (általában helyesírási okokra visszavezethető) kivétel van.
Kialakulása
[szerkesztés]Kialakulásának magyarázataként általában az szokott szerepelni, hogy a nyelv első fázisában csak mássalhangzókat írtak, a második fázisban kerültek bele a magánhangzóbetűk, míg a harmadikban adták hozzájuk a pontokat. Ez azonban így nem igaz, az első és második fázist nem lehet egymástól elkülöníteni. Kétségtelenül meg lehet különböztetni magánhangzóbetűkkel kevésbé vagy jobban ellátott szövegeket – és ennek alapján régebbi vagy újabb szövegekre is el lehet akár őket különíteni –, a magánhangzóbetűk egy része azonban kezdettől benne van a szavakban, mivel azoknak integráns része. Példák:
- a תורה twrh:tórá törvény-ben a váv magánhangzóbetű (és sohasem írható תרה-ként), ugyanakkor a ירה járá jod-jából származik, tehát a szógyök része
- בית byt:bajit ház, byt:bét háza vkinek – a jod szintén a gyök része, ami az első esetben mássalhangzóként, a másodikban magánhangzóbetűként szerepel. (Utóbbi biblián kívüli ókori szövegekben בת bt-ként is szerepel, ekkor azonban a szövegkörnyezetből minden esetben világosan kiderül, hogy a bét-ről és nem a bat lány szóról van szó, amit viszont mindig így írunk.)
- צור cwr:căvvár nyak, de cwr:cúr kőszikla, cór Tírusz – a váv a fentihez hasönlóan szintén a gyök része, és a szó olvasatától függően marad mássalhangzó vagy lesz magánhangzóbetű.
A hé, váv és jod magánhangzóbetűként való szerepeltetése tehát „adja magát”, mivel ezek a szavaknak integráns részei és a ragozások során eleve hol mással-, hol magánhangzóként jelennek meg (בית byt: bajit / bét, ישׁב yšb: jásav / jésév / hósív / húsav / hivvásév). Igazi magánhangzóbetűnek akkor tekinthetjük őket, ha olyan helyen kerülnek be a szövegbe, ahol eredetileg nem szerepeltek (pl. a שׁוֹמֵר sómér-ben a váv nem szükséges, mert a gyöknek nem része, a szóalak csak שֹׁמֵר). Ez utóbbi csak a vávval és a joddal tehető meg (nagyon ritkán – idegen szavakban – az áleffel)
Szintén elterjedt nézet, hogy magánhangzók hiánya miatt a szövegek olvasata bizonytalanná vált és a helyes kiejtés megőrzése lehetetlen volt. Ez azonban korántsem akkora probléma, mint amilyennek látszik, a héber szövegek pontozás nélkül is nagy biztonsággal olvashatóak. S mivel a tanulás módja a felolvasás, illetve közös olvasás, a nehezebb olvasatú szavak is jól megmaradnak az olvasóban. A magánhangzóbetűk beillesztése inkább egy ortográfiai hagyomány (vö. egyaránt találunk magánhangzóbetűvel vagy anélkül írt szavakat), használatukat következetesen, azaz az olvasás könnyítése érdekében csak az ivrit viszi végig (itt a magánhangzóbetűk már a nyelvtani formát is képesek jelölni). A sokszor hangoztatott olvasási bizonytalanság valójában nem létezik, mert igaz ugyan, hogy egy pontozatlan szónak önmagában akár több tíz olvasata / jelentése lehet, de ez a szövegben maximum 2-3-ra csökken.
Magánhangzópontok: Egyszerű magánhangzójelek
[szerkesztés](Az elnevezések itt is az OH. 264. oldalán lévő táblázatot követik.)
Az egyszerű magánhangzójelek | |||
---|---|---|---|
jel | neve | kiejtése | példák |
ָ | kámec hatéf kámec |
á o |
שָׁם sám ott כָּל־ kol- vminek az egésze, חָכְמָה chochmá bölcsesség |
ַ | patah | ă | יַעַן jaan mert |
ֵ | céré | é | שֵׁם sém név |
ֶ | szegol | e | מֶלֶךְ melech király |
ִ | hirek | i | שִׂם szim tégy |
ֹ | holem | ó | יָשֹׁב jásóv térjen vissza! |
ֻ | kibbuc | u | רֻץ ruc fuss! |
ְ | svá | ə / – | יִשְׁמְרוּ jismərú (az első néma, a második hangzik) |
A sémi nyelvek közül a héber rendelkezik a legfejlettebb és legösszetettebb magánhangzó-lejegyzési rendszerrel. A rendszer kettős: egyrészt tartalmazza az önálló magánhangzópontokat („egyszerű magánhangzók”), másrészt ezek a pontok a fenti magánhangzóbetűkkel kombinálódva összetett jeleket adnak ki. Ez a gyakorlatban azt jelenti, hogy egy magánhangzónak többféle írott változata is lehet.
Az i. e. 1–2. századtól az i. sz. 4–5. századig három pontozási rendszer alakult ki: a babiloni, a palesztinai és a tibériási, melyek közül végül az utóbbi maradt fenn, elsősorban fejlettségének köszönhetően. A tibériási rendszerben a magánhangzópontok – az ó kivételével – a betűk alatt helyezkednek el, ezért a rendszer neve „aláírt” (szupralineáris), megkülönböztetendő a felül pontozott babiloni és palesztin rendszerektől (valamint az arabtól).
- A kámec jelnek két olvasata van: á és rövid o. Az esetek döntő többségében – minden nyílt és minden hangsúlyos zárt szótagban – á (kámec), o-ként csak zárt és hangsúlytalan szótagokban olvassuk, neve ekkor hatéf kámec.
- A patah egyik formája az úgynevezett patah furtívum (פַּתַח גָּנוּב patah gánúv becsempészett v. belopott patah), ami a szóvégi hét, ajin és mappikos hé (ח ע הּ) előtt jelenik meg, és a szokásos mássalhangzó-magánhangzó sorrendtől eltérően a mássalhangzó előtt ejtjük (לֹקֵחַ ló`qéach elvesz, שֹׁמֵעַ sóméaʿ hallgat, אֱלוֹהַּ Elóah Isten).
Összetett magánhangzójelek
[szerkesztés]A szavakban már eleve benne lévő és magánhangzót jelző betűk, valamint a pontok együttesen hozzák létre az összetett magánhangzókat. Elnevezésük: a) a pont neve + gádól nagy, utalva ezzel „kisebb” párjára, b) a pont neve + a betű neve; önálló elnevezése csak a súreqnek van. Ha az összetett és az egyszerű magánhangzójel is ugyanazt a hangot jelöli, kiejtésükben nincs különbség. A szóbelseji ú, ó és í ritkán a rövid párját jelöli.
Svával három magánhangzó alkot összetételt, ezek neve hátéf gyors, utalva arra, hogy a svá lerövidíti a magánhangzó ejtését. Nevezik még összetett vagy színezett svának is. Kiejtésükre nézve „ultrarövidek” lennének, de a gyakorlatban megegyeznek a rövidekkel. A hátéf-qámec kiejtése mindig rövid o.
Összetett magánhangzójelek | ||||||
---|---|---|---|---|---|---|
jel | neve | kiejtése | szó elején | szó belsejében | szó végén | |
vávval | וּ | súreq | ú (u) | וּמִי úmí és-ki | שוּב súv visszatér | שְׁבוּ səvú térjetek vissza! |
וֹ | hólem gádól / h.-váv | ó (o) | יוֹם jóm nap | בּוֹ bó vele | ||
joddal | י ִ | híreq gádól / h.-jod | í (i) | אִישׁ ís férfi | פְּרִי pərí gyümölcs | |
י ֵ | céré gádól / c.-jod | é | בֵּית bét háza valakinek | הָרֵי háré valaminek a hegyei | ||
י ֶ | szegól gádól / sz.-jod | e | עָלֶיהָ á`lehá rajta | |||
hével | ה ַ- | patach-hé | -ă | מַה mă mi? | ||
ה ָ- | qámec-hé | -á | עֹלָה ólá égőáldozat | |||
ה ֶ- | szegól-hé | -e | זֶה ze ez, מֹשֶׁה Móse Mózes | |||
ה ֵ- | céré-hé | -é | עָלֵה álé levél | |||
ה ֹ- | hólem-hé | -ó | שְׁלֹמֹה Səlómó Salamon | |||
svával | ֲ | hátéf-patach | ă | עֲלֵי ălé menj fel! | ||
ֱ | hátéf-szegól | e | אֱדוֹם edóm Edom | |||
ֳ | hátéf-qámec | ŏ | חֳלִי chŏlí betegség |
Olvasási segédjelek
[szerkesztés]A magánhangzópontok mellett a héberben szerepel néhány egyéb, úgynevezett olvasási segéd- vagy mellékjel, melyek a pontozott héber írás talán legfontosabb elemei. Hat jelet – 3 pontot és 3 vonalat – sorolunk ide, melyből a mai bibliakiadások ötöt alkalmaznak (a ráfé-t csak ritkán), a modern pontozott szövegek többnyire négyet (a meteg-et ritkán), a pontozatlanok (pl. újság) elvétve egyet-egyet, a maqqéf-et kivéve, ami kötőjelként funkcionál.
Segédpontok
[szerkesztés]A tradicionálisan különfélének tekintett három pont lényegében egy funkciójú: a betű valamilyen formájú erősebb kiejtésére figyelmeztet, úgymint: 1. kemény ejtés (dáges lene), 2. kettőzött ejtés (dáges forte), 3. egyáltalábani kiejtés (mappíq).
Dáges lene
[szerkesztés]A dáges lene (héberül דָּגֵשׁ קַל dágés qal – könnyű dáges) a 6, úgynevezett begadkefat-betűbe (a b, g, d, k, p, t betűkből alkotott mozaikszó) kerülő pont neve, mely ezek „kemény” (plozív) kiejtését jelzi. Magyarban (és tulajdonképpen valamennyi héber dialektusban is) csak a בּ / ב b / v, כּ / כ k / ch és פּ / פ p /f kiejtésében van érzékelhető különbség, a másik hármat egyformán ejtjük.
ponttal: | בּ b | גּ g | דּ d | כּ1 k | פּ³ p | תּ t |
---|---|---|---|---|---|---|
pont nélkül: | ב v | ג g | ד d | כ² ch | פ4 f | ת t |
Dáges lene csak akkor állhat a begadkefatokban, ha azok előtt nem áll magánhangzó vagy hangzó svá. Fordítva: ha begadkefat előtt magánhangzó vagy hangzó svá áll, a dáges lene azonnal kiesik belőle és ejtése „lágy” (spirantizált) lesz.[4]
A begadkefatok kiejtése alaphelyzetben kemény, posztvokalikus (hangzó utáni) helyzetben lágyulnak meg és esik ki belőlük a dáges lene.
- בּוֹא bó jött – de: וּבוֹא úvó és|ment
- כֹּל kól minden – de: וְכֹל vəchól és|minden
- פָּנָה páná fordult – de: יִפְנֶה jifne fordulni fog
A szabály olyan erős, hogy szóhatáron is megtörténhet (amikor a megelőző szó végződik magánhangzóra):
- וְהָאָרֶץ הָיְתה תֹהוּ וָבֹהוּ və|há|árec hájətá `
θ óhú vá|`vóhú, הָיְתה תֹּהוּ hájətá `tóhú helyett (a föld pedig kietlen és puszta lett 1Mózes 1:2)
Dáges forte
[szerkesztés]A dáges forte (héberül דָּגֵשׁ חָזָק dágés cházáq – erős dáges) a betűk kettőzését jelző pont. Az א ה ח ע ר-on, azaz a torokhangzókon (gutturálisok) kívül valamennyi betűbe kerülhet. Másként: a gutturálisokon kívül minden betű kettőzhető. Dages forte előtt mindig kell magánhangzónak állnia (svá nem elég).
- הַוּוֹת havvót, הִזָּה hizzá, הִטָּה hittá, הַיּוֹם ha|jjóm, חַלּוֹן challón, אִמֵּר immér, צִנֹּרִית cinnórít, בַּסִּיר, פִּצֵּץ, בִּקֵּשׁ biqqés, אִשָּׂרוֹן isszárón, הַשֶּׁמֶשׁ ha|ssemes, כִּתְּתוּ kittətú
Mivel a begadkefat-ban egyaránt állhat lene és forte is (azaz keményíthető, de kettőzhető is) a benne lévő pont fajtájának eldöntésére több szabály is van, melyek közül a leggyakorlatiasabb ez: ha a begadkefatban van pont és áll előtte magánhangzó, akkor a benne lévő pont dáges forte, azaz kettőz; fordítva: ha begadkefatban van pont, de nem áll előtte magánhangzó, akkor az lene, és csak keményít. (A begadkefatban álló dáges forte egyúttal dáges lene is, ami azt jelenti, hogy e betűknek csak a kemény változatait kettőzzük, azaz van bb, kk, pp, de nincs vv, chch, ff.)
- בָּרָא bárá teremtett – a bétben lene áll, mert nem áll előtte magánhangzó
- וּבָרָא úvárá és-teremteni fog – a bétből kiesett a lene, mert magánhangzó került elé
- בְּהִבָּרְאָם bəhibbárəám teremtetésükkor – az 1. bétben lene áll, mert nem áll előtte semmi, a 2-ikban forte, mert magánhangzó áll előtte
- כִּלְכֵּל kilkél ellát – mindkét kafban lene van, mert nem áll előttük magánhangzó vagy hangzó svá (a lámed alatti svá néma)
- אֹכֶל óchel étel – a kafból kiesett a lene, mert magánhangzó után áll
- אֻכָּל ukkál megemészttetett – a kafban forte van, mert magánhangzó áll előtte
- קָדוֹשׁ qádós szent – a dáletből kiesett a lene, mert áll előtte magánhangzó
- קִדֵּשׁ qiddés megszentelt – a dáletben lévő pont forte, mert áll előtte magánhangzó
Mappíq
[szerkesztés]A mappíq (מַפִּיק előhozó) egy pont a szóvégi-hében (és csak a szóvégiben), ami akkor kerül bele, ha annak kiejtett voltát jelzi. (Alapesetben ugyanis a vég-hé mindig néma és magánhangzót jelöl.)
- גָּבָה gává, de גָּבַהּ gávăh
Segédvonalak
[szerkesztés]Ráfe
[szerkesztés]A ráfe (héberül רָפֵא ráfé, gyenge) a betűk fölötti vízszintes vonás (בֿ, פֿ), melyet ma már csak a jiddisben alkalmaznak, de eredetileg szerves része volt minden bibliaszövegnek (régi kiadások még alkalmazzák). A ráfe lényegében egy hiányjel, ami jelzi, hogy a betűből hiányzik vagy a dáges lene, vagy a dáges forte, vagy a mappíg, illetve bizonyos betűk nem-olvasását is jelöli.
- hiányjelként:
- dáges forte hiányának jelzése: amikor valamilyen nyelvtani oknál fogva a betűben nincs ott az egyébként szükséges pont;
- dáges lene hiányának jelzése: valamennyi begadkefat megkapja, amelyben azért nem áll lene, mert nem kell (ebben a szerepében egyfajta „anti dáges lene” : פּוּר púr Purim, de וּפֿוּר úfúr és Purim)
- „ne olvasd jelként”:
- megkapja minden mappíg nélküli vég-hé (ebben a szerepében egyfajta „anti-mappíq”)
- megkapja minden „némabetű”, azaz azok, melyek ott vannak ugyan, de nem kell olvasni őket.
Annak ellenére, hogy ma már nagyon kevés kiadás alkalmazza,[5] a ráfe a szöveg lejegyzése során alkalmazott fontos szövegellenőrzési-szövegbiztosítási jel is, ami minden esetben jelzi, hogy az adott pont nem véletlenül maradt ki a betűből, tehát nem másolási hibáról van szó.
Maqqéf
[szerkesztés]A maqqéf (מַקֵּף gerenda) a szavak közötti felső összekötő vonal. Elvileg a valamilyen szempontból összetartozó szavakat kapcsolja egybe (elsősorban a birtokos kapcsolatokat, pl. בֶּן־דָּוִד ben-Dávid Dávid fia, illetve bizonyos egyszótagú szavaknál ez kötelező is, pl. מִן־הָעִיר min-há|ír a|város-ból), ez azonban ennél bonyolultabb és csak az esetek kisebb részére érvényes, ugyanis nem minden összetartozó szó van maqqéffal kötve, ugyanakkor a maqqéffel kötött szavak nagy része nincs egymással az átlagnál szorosabb kapcsolatban. Ennek oka, hogy a maqqéf a neginákkal együtt része a héber dallamjelölési rendszernek is.
A legfontosabb szerepe hangsúlyozási: az általa összekötött szavak egy hangsúlyozási egységet képeznek, az elöl lévők elvesztik hangsúlyukat (ami miatt különböző rövidülések jönnek létre), csak a legutolsó marad hangsúlyos. Ennek ellenére valamennyi szónak saját neginája lehet. A Tanachban maximálisan négy szó áll maqqéffel összekötve.
Meteg
[szerkesztés]A meteg ( מֶתֶג zabla vagy kantár) egy kis függőleges vonás a betűk alatt, a magánhangzójel bal oldalán (igen ritkán a jobbon, még ritkábban a chátéf-ek közepén). Legfontosabb szerepe, hogy tájékoztat a qámec á vagy o olvasatáról, másrészt a svák kiejtett vagy ki nem ejtett voltáról, valamint bizonyos esetekben jelöli a mellékhangsúlyt is. (Nem keverendő össze a minden versvégi szó hangsúlyos szótagja alatt álló szillúq nevű neginával, mely ugyanígy néz ki – a meteg soha nem áll hangsúlyos szótag alatt.)
Központozási jelek
[szerkesztés]A szó általunk megszokott értelmében vett központozási jeleket (pont, vessző, felkiáltójel stb.) a héberben nem találunk (kivéve az újhébert, ahol használják), erre a célra a klasszikus héber az úgynevezett neginák-at használta fel. A neginák (vagy taamim) egy körülbelül 30 jelből álló, meglehetősen bonyolult hangsúlyozási–tagolási–zenei vonal- és pontrendszer elnevezése. Ennek egyes elemei bizonyos mértékig megfelelnek az általunk ismert pont–vonal–pontosvessző–kettőspont rendszernek, modalitást azonban (kérdő- és felkiáltójel) nem fejeznek ki. Legfontosabb, minden bibliai vers végén megtalálható eleme a szóf pászúq (סוֹף פָּסוּק versvég), mely nevének megfelelően a vers végét jelzi, azonban pont mellett, különösen hosszabb mondatok esetén, amikor a vers és a mondathatárok nem esnek egybe, vesszőt is jelenthet:
- וְאֵת־הָאָרֶץ׃... ...és a földet. (1Mózes 1:1b)
A középkori pontozatlan szövegekben nincs semmiféle szövegtagoló elem.
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ Ezért szokásos az az eljárás, hogy a nehezen olvasható, kézírásos vagy eltérő betűformájú szövegeket mindig héberre (konkrétan kvadrátra) írják át.
- ↑ Praktikusan ez azt jelenti, hogy aki például pontozatlan szövegeket szeretne átírni, annak az ábécén kívül nincs másra szüksége, aki azonban a bibliai héberrel ismerkedne, annak az összesre van, aki az újhéberrel szeretne, annak csak egy részére.
- ↑ Az arabban és a szírben majdnem minden betűnek van végfomája.
- ↑ Némely régebbi nyelvtanok tévesen nevezik ezeket hehezetes betűknek, ahhoz semmi közük, így a bh (bh), gh (gh), dh (dh), kh (kh), ph (ph), th (th) átírások is tévesek, illetve félrevezetőek.
- ↑ Elsősorban technikai okokból, mivel nehéz a pontos beillesztése a neginák közé, másrészt „trehányság” miatt, mivel nem nagyon tartják fontosnak (ld. pl. BHS-ben), holott a maszoretikus szöveg integráns része.
Lásd még
[szerkesztés]Források
[szerkesztés]- Gesenius' Hebrew Grammar (Kautzsch-Cowley edition), 1910, Oxford, Clarendon Press (Hebräische Grammatik, 1813; 28th ed. edited and enlarged by Emil Kautzsch, translated by Arthur Ernest Cowley) Wikisource
- Bruce K. Waltke – Michael Patrick O'Connor: An Introduction to Biblical Hebrew Syntax. (angolul) Eisenbrauns: (kiadó nélkül). 1990. ISBN 0931464315, ISBN 9780931464317
- Benjamin Davidson: Analytical Hebrew and Chaldee Lexicon. (angolul) 7. kiadás. Peabody, Massachusetts: Hendrickson Publishers. 1995. ISBN 0913573035, ISBN 9780913573037 (PDF)
Irodalom
[szerkesztés]- Dobos Károly Dániel: Sém fiai – A sémi nyelvek és a sémi írásrendszerek története (Pázmány Egyetem eKiadó és Szent István Társulat: Budapest, 2013) 369-371 és 385-391.
További információk
[szerkesztés]- Theiling.de: a héber írás gyakorlása