Zabla
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/af/Mus%C3%A9e_du_Ch%C3%A2teau_de_Foix_13.jpg/300px-Mus%C3%A9e_du_Ch%C3%A2teau_de_Foix_13.jpg)
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0c/Bit_for_horse.png/300px-Bit_for_horse.png)
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1a/Arabe-barbe_mangeant_des_dattes_s%C3%A9ch%C3%A9es.jpg/300px-Arabe-barbe_mangeant_des_dattes_s%C3%A9ch%C3%A9es.jpg)
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/74/Eva_Ring_riding_Paint_horse_on_race_track.jpg/300px-Eva_Ring_riding_Paint_horse_on_race_track.jpg)
A zabla a lószerszám egyik része, amelyet a ló szájába helyeznek, hogy az állatot ezen keresztül irányíthassák. A zabla általában fémből, ritkábban más anyagból, gumiból vagy bőrből, esetleg ezek kombinációjából készül. Egy középső elemből és két karikából áll. A szájrész, amely a karikák között van, állhat egy vagy két darabból. Ezeknek a daraboknak a vastagsága megválasztható aszerint, hogy a ló erősebb vagy gyengédebb irányítását tartjuk-e szükségesnek.
A honfoglaló magyarok a zablát "fék"-nek hívták. "Emlő, a gyeplőnek egyik régi magyar neve (így is: Eremlő, fékemlő)".[1] A ló, nyereg, fék, ostor szavunk a legősibb magyar szavaink közé tartozik. A fék szó használata a zabla jelölésére az 1530-as években még általános lehetett.[2] A zabla szó egy szlovén jövevényszó, a zobálo alakból ered, a 14. században szorította ki az ugyanerre korábban használt emlő szavunkat, amely az emik ’szopik’ ige származéka volt.[3] Az „eszik, fal” jelentésű zobati szóra vezet vissza, így a magyar zabál igének is rokona.[4]
A lovak kedvelik a rézből vagy vasból készült zablák ízét és ezeket könnyebben elfogadják. Ma már léteznek ízesített friss almaízű és szintetikus anyaggal bevont zablák is, ami a ló nyálképződését serkenti.
A zabla történelme
[szerkesztés]Az emberi történelem során a ló uralására számtalan eszközt fejlesztettek ki. Az egyik első ilyen egy fém karika volt, melyet a ló orrlyukaiba helyeztek, hasonlóan a bikákhoz. Ehhez a karikához aztán kötelet vagy bőrszíjat erősítettek, melyet meghúzva a lovas erős fájdalmat tudott okozni a ló orrában. Ez az eszköz tekinthető tulajdonképpen az első zablának. Később aztán a fém átkerült a ló orrából a szájába, s így kialakult az a zabla, amely lényegében és hatásmechanizmusában mind a mai napig változatlan. A zabla egyidős a ló háziasításával. Főként fából, szíjból, csontból készítette az őskori ember. Két csontból vagy szarvasagancsból készült pofapálca akadályozta, hogy a ló szájából kicsússzon az ősi zabla. Az őskori lótartók körülbelül 3 ezer éve kezdtek fémekből, előbb bronzból, később vasból is zablát készíteni.
A zabla feladata
[szerkesztés]A lovasok többségének egyszerűen fékezőeszközt jelent, amellyel lovukat megállásra tudják kényszeríteni. A zabla a lónak fájdalmat tud okozni, emiatt engedetlen lovaknál sokan úgy vélik, hogy erősebb, azaz nagyobb fájdalom okozására is képes zablával a ló uralhatóvá tehető. A lovakkal komolyabban foglalkozók számára a zabla ehelyett inkább kommunikációs eszköz. Feladata, hogy egy üzenetet küldjünk a test egyik legérzékenyebb részéhez, egy készséges reakció eredménye érdekében. A lovaglás lényege, hogy a lovunk megfelelő támaszkodást keressen a zablán, ezzel együtt a száron is, melyet a lovas a kezével megtart.
Használatának technikája
[szerkesztés]A zabla a ló szájában, a szájzugban helyezkedik el, az állkapocs egy olyan részénél, ahol nem találhatók fogak (a „foghíjas részen”). Két oldalán az úgynevezett zablakarikákon keresztül csatlakozik a kantárhoz és a kantárszárakhoz. A lovas kezével húzza a kantárszárakat, ezzel a zablán keresztül nyomást gyakorol a ló szájára és nyelvére. A ló a kényelmetlen vagy fájdalmas érzést megszüntetni igyekszik, és ösztönösen a húzás irányába mozdul. A kellemetlen ingerekkel való averzív kondicionálás metódusának megfelelően az állat, hogy kerülje az újabb fájdalmat, megfigyeli, hogy mit kellett tennie azért, hogy a lovas a kantár húzását abbahagyja. Ez a tulajdonképpen kényszerítésre alapuló idomítási módszer rövid idő alatt kiépíti az irányító mozdulatok és az elvárt viselkedések közötti kódrendszert, amelyet a ló egy idő után automatikusan követ.
Lovaglás zabla nélkül
[szerkesztés]A szoktatás ideje után, amikor a ló megismerte és megértette az irányítására szolgáló mozdulatok és az elvárt viselkedés közötti rendszert, a zabla erőteljes, netán erőszakos használata értelmetlen. Sőt, a szakszerűtlen alkalmazás kiválthatja a fájdalom megszüntetésére rendszeresen hiába törekedő ló lázadó, kezelhetetlen viselkedését is, így a lovas elveszítheti az eredetileg együttműködésre kész állat jóindulatát. Ezután a zabla valóban betöltheti egy régi feladatát, és segíthet fájdalommal megtörni a lázadó állatot, de a ló ezzel csak engedelmessé tehető, együttműködővé már soha. A megbízhatatlanná tett állatnak nehezebb a gondozása, és a lovaglása is veszélyesebbé válhat.[5] Éppen ezért, hogy elkerüljék a lónak fölöslegesen okozott fájdalmat, vannak, akik a zabla használatát is nélkülözik a lovaglásban. A figyelmesen nevelt, szoktatott ló irányítása zabla nélkül is lehetséges.
Fő típusok
[szerkesztés]Csikózabla
[szerkesztés]A csikózablát nevezik lovaglózablának is. Merev vagy csuklós, egyszer vagy többször tört középső részből (zablatestből) és két karikából áll. Ezt az eszközt alapvetően a ló irányítására használják, segítségével befolyásolják a lovat, azaz ún. segítségeket adnak neki. (fordítják, kanyarodnak vagy éppen megállítják) A csikózabla a szájzugra, a nyelvre, az alsó állkapocsra (erőteljesebb használata esetén a hátsó fogakra is) gyakorol nyomást, ezzel kényszerítve a lovat a kívánt mozgásra. Sok változata létezik, a csikózablák azonban a legkíméletesebb zablák ugyanis nincs feszítő hatásuk.
Feszítőzabla
[szerkesztés]A feszítőzabla szájrésze egy egyenes, vagy a nyelv részére kialakított U alakra hajlított darabból áll. A nyelv ez alatt a darab alatt helyezkedik el. Ez a típus a száj érzékeny részeire erőteljesebb hatást gyakorol, mint a többi zablafajta. A hatás erősségét az álladzólánc feszességével és a feszítőszár hosszúságával lehet szabályozni. A feszítőzabla hatásmechanizmusa miatt felerősíti a lovas karjainak hatását.
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d6/Horse_PelhamBit.jpg/250px-Horse_PelhamBit.jpg)
Pelham zabla
[szerkesztés]A Pelham zabla a csikózabla és a feszítőzabla kombinációja. Lehet egyenes, a zablaszár felé enyhén meghajlított, úgynevezett félhold pelham, vagy a közepén egy ívvel kialakított pelham. A zablának négy karikája van, amihez a két kantárszárat csatolunk, de gyakran a két karikát szíjjal kötjük össze. Ehhez a szíjhoz csatoljuk a szárat, így nem kell két szárral lovagolni. Két szárral viszont jobb lovagolni, mert a lovas mindig azt a szárat mozgatja meg, amelyikre szükség van. Például, ha a ló feszeng és visz, akkor a feszítőszárat, de mikor puha, akkor felsőt. Ha dupla szárakat használunk, akkor a felső kettőnek közepes erősségűnek kell lennie, míg a lenti kettő erősebb hatást gyakoroljon a ló szájára. A pelham zablát elsősorban az ugrósportban alkalmazzák, amikor a lovat annak elrohanása miatt fel kell venni.
Hackamore
[szerkesztés]A hackamore kifejezést tévesen minden olyan kantárra alkalmazzák, ahol a kantárhoz nem tartozik zabla. A hackamore ősi típusát a westernlovasok használták és általában érzékeny szájú lovakra. A jelenlegi szabályok szerint a díjugratásban is alkalmazható. A szárak húzásával a hackamore orrszíja egyre szorosabbá válik és ez okoz diszkomfort érzést a lónak.
Nagykantár
[szerkesztés]Nagykantárnak nevezzük azt a speciális kantárt, amely két zablával van felszerelve. A belső egy csikózabla (ennek egy vékonyabb változata) a külső pedig egy feszítőzabla. Nagykantárral sokkal finomabb segítségeket lehet adni olyan lónak, amelyet már megfelelően belovagoltak. A díjlovaglásban magasabb osztályokban kötelező a nagykantár használata.
Speciális zablák
[szerkesztés]Kimblewick
[szerkesztés]Viszonylag durva hatású feszítőzabla, mely álladzólánccal felszerelt, külsőre egy D-zablára hasonlító zablatípus. A zabla D részén két lyuk van, mellyel a feszesség mértékét lehet állítani. A zabla létezik merev és csuklós kivitelben is. Díjugrató versenyeken használatos, elsősorban kemény szájú lovaknál.
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ Emlő - A Pallas nagy lexikona
- ↑ Csáti Demeter:Ének Pannónia megvételéről (1526)[halott link]
- ↑ Magyar néprajz - Hátalás, nyergelés, málhás szállítás
- ↑ Etimológiai szótár : Magyar szavak és toldalékok eredete. Főszerk. Zaicz Gábor. Budapest: Tinta. 2006. = A Magyar Nyelv Kézikönyvei, 12. ISBN 963-7094-01-6
- ↑ Pat Parelli cikke Mészáros Gyula fordításában
Források
[szerkesztés]- Josee Hermsen: Lovak enciklopédiája. Ford. Horváth Ildikó. Ventus Libro Kiadó, 2006. ISBN 9789639546745
- Kovácsy Béla, Monostori Károly: A ló és tenyésztése. OMGE Könyvkiadó Vállalata, Budapest, 1905.