kőkocka
Kiejtés
- IPA: [ ˈkøːkot͡skɒ]
Főnév
kőkocka
- Kocka alakúra faragott (utca)kő. [1]
Etimológia
Ragozás
eset/szám | egyes szám | többes szám |
---|---|---|
alanyeset | kőkocka | kőkockák |
tárgyeset | kőkockát | kőkockákat |
részes eset | kőkockának | kőkockáknak |
-val/-vel | kőkockával | kőkockákkal |
-ért | kőkockáért | kőkockákért |
-vá/-vé | kőkockává | kőkockákká |
-ig | kőkockáig | kőkockákig |
-ként | kőkockaként | kőkockákként |
-ul/-ül | - | - |
-ban/-ben | kőkockában | kőkockákban |
-on/-en/-ön | kőkockán | kőkockákon |
-nál/-nél | kőkockánál | kőkockáknál |
-ba/-be | kőkockába | kőkockákba |
-ra/-re | kőkockára | kőkockákra |
-hoz/-hez/-höz | kőkockához | kőkockákhoz |
-ból/-ből | kőkockából | kőkockákból |
-ról/-ről | kőkockáról | kőkockákról |
-tól/-től | kőkockától | kőkockáktól |
birtokos | egy birtok | több birtok |
---|---|---|
az én | kőkockám | kőkockáim |
a te | kőkockád | kőkockáid |
az ő/ön/maga az önök/maguk |
kőkockája | kőkockái |
a mi | kőkockánk | kőkockáink |
a ti | kőkockátok | kőkockáitok |
az ő | kőkockájuk | kőkockáik |
Jegyzetek
- ↑ Magyar értelmező kéziszótár. Főszerk. Pusztai Ferenc. 2. kiad. Budapest: Akadémiai. 2003. ISBN 978-963-05-8416-6