1686
Sagt om 1686
[endre]Sagt i 1686
[endre]Opphavleg tekst:
«
Transliterasjon: furuike ya
- kawazu tobikomu
- mizu no oto
Kjelde:«Den gamle dammen» (dikt)
År: 1686
Periode: Edotida
Kontekst: Denne haikuen blei dikta tidleg i 1686, og blei snart vidkjend.
Omsetjinga er gjort av Ranveig Thattai og følger haikustavingane (5-7-5 på dei tre linjene), men er svært lik den gjort av Paal-Helge Haugen [1]. Ho tek også utgangspunkt i ulike engelske omsetjingar av diktet
dammar stille vatn froskar |
haiku |
Den gamle dammen
ein frosk som hoppar oppi
lyden av vatnet
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/ad/Communaut%C3%A9_silhouette_modif.jpg/16px-Communaut%C3%A9_silhouette_modif.jpg)
Den gamle dammen
ein frosk som hoppar oppi
lyden av vatnet
me, (if any such you will allow me) to tread in those successful Paths my Predecessors have so long thriv'd in, to take those Measures that both the Ancient and Modern Writers have set me, and by which they have pleas'd the World so well: If I must not, because of my Sex, have this Freedom, but that you will usurp all to your selves; I lay down my Quill, and you shall hear no more of me
Omsett:
Alt eg ber om er lov for den maskuline delen, diktaren i meg, (om de vil gå med på at ein slik finst) å gå i dei lukkelege stiane føregjengarane mine så lenge har vakse i, å utføra slike mål som både gamle og samtidige diktarar har sett meg, og som dei har gleda verda så mykje med. Kan eg ikkje, på grunn av kjønnet mitt, få denne fridommen, fordi de vil stela alt til dykk sjølv, skal eg legga ned fjøra mi, og de vil ikkje høyra meir frå meg.»
Kjelde:The Lucky Chance (skodespel)
Forordet
Opphavleg mål: Engelsk
År: 1686
Periode: Den engelske restaurasjonen
Kontekst: Forord til The Lucky Chance
skriving kjønn mannsarbeid kvinner |
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/ad/Communaut%C3%A9_silhouette_modif.jpg/16px-Communaut%C3%A9_silhouette_modif.jpg)
«Alt eg ber om er lov for den maskuline delen, diktaren i meg, (om de vil gå med på at ein slik finst) å gå i dei lukkelege stiane føregjengarane mine så lenge har vakse i.» Aphra Behn