Ella Hval
Ella Hval | |||
---|---|---|---|
![]() Ella Hval i 1953 Foto: Sturlason / Oslo Museum | |||
Født | 7. jan. 1904[1]![]() Oslo | ||
Død | 17. des. 1994![]() Stavanger | ||
Beskjeftigelse | Skuespiller, filmskuespiller ![]() | ||
Ektefelle | Rudolf Nilsen (1924–1929)[2] Einar Hval (1932–1958)[2] | ||
Nasjonalitet | Norge | ||
Gravlagt | Vestre gravlund[3] | ||
Utmerkelser | Kongens fortjenstmedalje Norsk kulturråds ærespris (1977) St. Olavs Orden | ||
IMDb | IMDb | ||
Ella Hval (tidligere Ella Signe Quist Kristoffersen; født 7. januar 1904 i Kristiania, død 17. desember 1994 i Stavanger) var en norsk skuespiller og instruktør som var ved Nationaltheatret i en årrekke.
Hval vokste opp i en arbeiderfamilie på Torshov i Kristiania og skildret oppvekstmiljøet i erindringsboken Jeg har alltid hatt vanskelig for å glemme fra 1979. Hun kom til teateret gjennom arbeiderbevegelsens amatørteatervirksomhet. Her møtte hun også sin første ektemann, dikteren Rudolf Nilsen. De ble gift i 1924, men Rudolf Nilsen døde av tuberkulose i 1929.
I 1932 debuterte hun på Chat Noir og ble samme år gift med legen Einar Hval. Etter å ha vært kabaretskuespiller i et par år var hun 1934–35 ved Nationaltheatret. Sitt gjennombrudd som skuespiller fikk hun imidlertid først på Den Nationale Scene i 1936.[trenger referanse] I 1940 ble hun igjen ansatt ved Nationaltheatret, hvor hun ble inntil hun ble pensjonert i 1974.
Ella Hval var formann i Norsk Skuespillerforbund 1951–1961 og 1965–1967, og hun spilte en viktig rolle i avtaleforhandlinger med teatrene og NRK.
Hun ble i 1973 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden, mottok Kongens fortjenstmedalje i gull og i 1977 Norsk kulturråds ærespris.
Bydelsutvalget i bydel Sagene vedtok 18. juni 2020 at plassen på baksiden av Sandaker senter skulle hete Ella Hvals plass.[4]
-
Ella Hval som Margrethe Helmer og August Oddvar som biskop Sigurd Helmer i Axel Kiellands Herren og hans tjenere på Nationaltheatret høsten 1955.[5]
-
Ella Hval med Nils Ole Oftebro i David Storeys Hjem (Home) på Nationaltheatret høsten 1971.[6]
Bibliografi
[rediger | rediger kilde]- Jeg har alltid hatt vanskelig for å glemme – Gyldendal, 1979.
Referanser
[rediger | rediger kilde]- ^ Merkedager : fødselsdager, stiftelsesdatoer, begivenheter, urn.nb.no[Hentet fra Wikidata]
- ^ a b Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
- ^ Begravde i Oslo, www.begravdeioslo.no, besøkt 3. august 2017[Hentet fra Wikidata]
- ^ Lauritsen, Janina (19. juni 2020). «Nå har disse stedene fått offisielle navn». Sagene Avis (norsk). Besøkt 11. desember 2020.
- ^ Nationaltheatret om Herren og hans tjenere 1955
- ^ Nationaltheatret om Hjem 1971