Jakob Kaiser
Jakob Kaiser | |||
---|---|---|---|
![]() | |||
Født | 8. feb. 1888[1][2][3][4]![]() Hammelburg[5] | ||
Død | 7. mai 1961[1][2][3][4]![]() Berlin[6][5] | ||
Beskjeftigelse | Politiker, fagforeningsperson, motstandskjemper ![]() | ||
Embete |
| ||
Ektefelle | Therese Kaiser Elfriede Kaiser-Nebgen | ||
Far | Johann Kaiser | ||
Mor | Elisabeth Kaiser | ||
Søsken | Adam Kaiser | ||
Barn | Elisabeth Katzer | ||
Parti | Deutsche Zentrumspartei (1912–)[5] Christlich Demokratische Union (1945–)[5] | ||
Nasjonalitet | Tyskland | ||
Gravlagt | Waldfriedhof Zehlendorf | ||
Utmerkelser | Æresborger av Berlin (1958)[7] Storkors av forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden | ||
Jakob Kaiser (født 8. februar 1888 i Hammelburg; død 7. mai 1961 i Berlin) var en tysk politiker (Zentrum, senere CDU), motstandskjemper under nasjonalsosialismen, medlem av Det parlamentariske råd og tysk minister for indretyske saker i regjeringene Adenauer I og Adenauer II.
Liv
[rediger | rediger kilde]Under Weimarrepublikken og nasjonalsosialismen
[rediger | rediger kilde]Jakob Kaiser var utdannet som bokbinder, tilhørte under Weimarrepublikken Sentrumspartiet og var aktiv i den kristelige fagbevegelsen. Ved valget til Riksdagen i 1933 ble han innvalgt for Sentrumspartiet og representerte dem til november 1933. Han kjempet mot nasjonalsosialistene i deres arbeid med å sammenslå fagbevegelsene. I 1934 sluttet han seg til motstandsbevegelsen og arbeidet sammen med Wilhelm Leuschner og Max Habermann. Han ble i 1938 arrestert av Gestapo under mistanke om forræderi og satt flere måneder i fengsel. Fra 1941 arbeidet han sammen med Carl Friedrich Goerdeler og andre ledere i opposisjonen blant ledende miliært personell. Kaiser var en av lederne i den katolske motstandsbevegelsen Kölnkretsen. Han unnslapp arrestasjonsbølgen etter attentatet 20. juli 1944 og gjemte seg i en kjeller i Babelsberg i Potsdam. Kaisers hustru Therese og hans eldste datter Elisabeth ble fengslet i hans sted (Sippenhaft), i likhet med andre av hans familiemedlemmer.
Etter den andre verdenskrigen
[rediger | rediger kilde]![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a3/Bundesarchiv_Bild_183-19000-1213%2C_Berlin%2C_CDU-_Parteitag%2C_Jakob_Kaiser.jpg/250px-Bundesarchiv_Bild_183-19000-1213%2C_Berlin%2C_CDU-_Parteitag%2C_Jakob_Kaiser.jpg)
Etter den andre verdenskrigen grunnla Kaiser sammen med Andreas Hermes og Joseph Ersing CDU i den sovjetiske okkupasjonssonen. Han kunne ikke hindre den stadig økende kløft mellom øst og vest og heller ikke at CDU mistet sin selvstendighet i forhold til myndighetene og ble et såkalt blokkparti.
Kaiser ble av okkupasjonsmakten ansett som å tilhøre venstresiden av sitt parti og av omverdenen også som en motpol til Konrad Adenauer. I desember 1947 ble han av Sovjetunionen fjernet fra ledelsen av CDU i deres okkupasjonssone.
Jakob Kaiser flyttet til Vest-Berlin og fortsatte sitt arbeid i CDU. Han gikk inn for et blokkfritt Tyskland og sto i ledelsen for CDUs sosialpolitikk. Han var leder av Christlich-Demokratische Arbeitnehmerschaft fra 1949 til 1958. Ved valget til forbundsdagen i 1953 var han den eneste toppolitiker i CDU som gikk inn for en storkoalisjon med SPD.[8]
Kaiser var som representant for Berlins parlament i 1948/1949 rådgivende medlem av Tysklands grunnlovsforsamling Det parlamentariske råd. Berlins representanter hadde som følge av byens daværende formelle tilknytning til Vest-Tyskland, ingen stemmerett.
Ved valget til Forbundsdagen i 1949 ble han innvalgt som representant for en valgkrets i Essen. Han arbeidet for en gjenforening av Tyskland og i denne forbindelse også for folkeavstemningen i Saarland i 1957 og som førte til at den daværende republikken ble Forbundsrepublikken Tysklands tiende delstat.
Jakob Kaiser var minister for indretyske saker i Konrad Adenauers første og andre regjering.
Han er gravlagt på Waldfriedhof Zehlendorf i Nikolassee
Æresbevisninger
[rediger | rediger kilde]Jakob Kaiser mottok i 1953 Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden. Jakob-Kaiser-Haus (Jakob Kaiserhuset) er oppført som servicebygg for Forbundsdagen like bak Riksdagsbygningen i Berlin. Jakob-Kaiser-Platz finnes i Charlottenburg i Berlin og hans navn er også knyttet til gater og plasser i Hamburg, Fulda Marburg, Bremerhaven og Bielefeld. Han ble æresborger av Berlin og Homburg i Saarland.
Jakob Kaiserstiftelsen arbeider for politisk videreutdanning for ungdom og voksne.
Han regnes av Arbeitsgemeinschaft Orte der Demokratiegeschichte å være blant de 100 viktigste personer som i løpet av de siste 200 år, har bidratt til dannelsen av demokratiet i Tyskland.[9]
Referanser
[rediger | rediger kilde]- ^ a b Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000000293, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
- ^ a b Proleksis Encyclopedia, Proleksis enciklopedija-ID 29638[Hentet fra Wikidata]
- ^ a b Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id kaiser-jakob, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
- ^ a b Grunnleggende data om medlemmene av Forbundsdagen, katalogkode 11001053, besøkt 13. april 2018[Hentet fra Wikidata]
- ^ a b c d Biografisches Handbuch der Berliner Stadtverordneten und Abgeordneten 1946-1963, side(r) 136[Hentet fra Wikidata]
- ^ Det tyske nasjonalbibliotekets katalog, GND-ID 116034211, besøkt 10. juni 2020[Hentet fra Wikidata]
- ^ Biografisches Handbuch der Berliner Stadtverordneten und Abgeordneten 1946-1963, side(r) 137[Hentet fra Wikidata]
- ^ «Jakob Kaiser, Geschichte der CDU, Konrad-Adenauer-Stiftung». Konrad-Adenauer-Stiftung (tysk). Besøkt 15. september 2017.
- ^ «100 Köpfe der Demokratie». demokratie-geschichte.de. Besøkt 23. juli 2021.
Eksterne lenker
[rediger | rediger kilde]- (en) Jakob Kaiser – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
- Jakob-Kaiser-Stiftung
- Jakob Kaiser i Der deutschen Erinnerungskultur
- Fødsler i 1888
- Dødsfall i 1961
- Personer fra Landkreis Bad Kissingen
- Medlemmer av Riksdagen (Weimarrepublikken)
- Opposisjonelle under det tredje rike
- Tyskere fra andre verdenskrig
- Deltakere i 20. juli-attentatet
- Tyske politikere
- Zentrum-politikere
- CDU-politikere
- Medlemmer av Forbundsdagen
- Medlemmer av Det parlamentariske råd