refuta
Etimologie
Din franceză refuter < latină refutare.
Pronunție
- AFI: /re.fu'ta/
Verb
Conjugarea verbului refuta | |
Infinitiv | a refuta |
Indicativ prezent pers. 1 sg. |
refutez |
Conjunctiv prezent pers. 3 sg. |
să refuteze |
Participiu | refutat |
Conjugare | I |
Sinonime
Cuvinte derivate
Cuvinte apropiate
Traduceri
a combate cu argumente puternice
|
|