I Mohenjo Daro har man gravd seg dypt ned gjennom sju lag av bebyggelse. Byen er åpenbart blitt ødelagt flere ganger av flom fra Indus. De eldste lag ligger under grunnvannsnivået, så man har ikke kunnet nå ned til dem. Byplanen i Mohenjo Daro er regelmessig, med velbygde, ofte store hus. Alle byggverk er oppført av brente murstein i standardstørrelse, og er oftest i to etasjer. Det som kan ha vært av arkitektonisk utsmykning, har i tilfelle vært i tre og stukk, som nå er forsvunnet. De fleste hus er vel utstyrt med bad og avløpsrenner. Meget karakteristiske er de store kloakker som løper gjennom gatene, og de tallrike offentlige brønner. Merkelig er det store, offentlige (hellige?) badet, med tilstøtende klosterlignende anlegg. Både her og i Harappa finner man også store kornmagasiner og rester av borglignende befestninger.
Keramikken har lite varierende former; den er prydet med geometriske mønstre og stiliserte dyr og planter, og har sammenheng med den vi kjenner fra landene vest for India. Steinbyster og bronsestatuetter, en rekke votivgaver og mytiske figurer lærer oss noe om indusfolkets religion, og meget tyder på at elementer fra den har holdt seg i den senere hinduisme. På de tusener av såkalte signeter (anvendelsen er usikker) finner man også korte innskrifter i en skrift som det ennå ikke har lykkes å tyde på tilfredsstillende måte, selv om en gruppe finske forskere under ledelse av Asko Parpola i 1969 hevdet å ha funnet ut at skriften bygger på sumeriske forbilder, og at språket er beslektet med de dravidiske språkene i Sør-India. I alle fall kan man anta at Induskulturen har vært båret av en før-arisk befolkning.
Kommentarer (3)
skrev Atle Omland
skrev Tobias Knutsen
svarte Ida Scott
Kommentarer til artikkelen blir synlig for alle. Ikke skriv inn sensitive opplysninger, for eksempel helseopplysninger. Fagansvarlig eller redaktør svarer når de kan. Det kan ta tid før du får svar.
Du må være logget inn for å kommentere.