Радомир Бабић
радомир бабић | ||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() Радомир Бабић | ||||||||||
Лични подаци | ||||||||||
Датум рођења | 2. септембар 1909. | |||||||||
Место рођења | Сиге, код Даниловграда, Књажевина Црна Гора | |||||||||
Датум смрти | 1. децембар 1996.87 год.) ( | |||||||||
Место смрти | Београд, Србија, СР Југославија | |||||||||
Професија | војно лице | |||||||||
Деловање | ||||||||||
Члан КПЈ од | 1933. | |||||||||
Учешће у ратовима | Народноослободилачка борба | |||||||||
Служба | НОВ и ПО Југославије Југословенска народна армија 1941 — 1962. | |||||||||
Чин | генерал-потпуковник | |||||||||
Херој | ||||||||||
Народни херој од | 10. јула 1953. | |||||||||
Одликовања |
|
Радомир Бабић (Сиге, код Даниловграда, 2. септембар 1909 — Београд, 1. децембар 1996) био је учесник Народноослободилачке борбе, генерал-потпуковник ЈНА и народни херој Југославије.
Биографија
[уреди | уреди извор]Рођен је 2. септембра 1909. године у селу Сиге, код Даниловграда. Потиче из сиромашне сељачке породице Симa Бабића, који је, због лошег материјалног стања, отишао на рад у Сједињене Америчке Државе, а потом се у време Првог светског рата вратио у земљу и као добровољац учествовао на Солунском фронту.[1]
Након основне школе, у Подгорици је завршио нижу гимназију и Трговачку академију, 1931. године, и запослио се у Зетској финансијској дирекцији. Ванредно је студирао у Загребу, на Економско-комерцијалној високој школи. Током одслужења војног рока, завршио је Школу резервних официра.[1] После тога био је државни чиновник у Загребу. Врло рано је приступио револуционарном омладинском покрету. Већ 1931. године постао је члан Савеза комунистичке омладине Југославије (СКОЈ). Активно је учествовао у акцијама које је организовала револуционарна омладина. Године 1933, постао је члан Комунистичке партије Југославије (КПЈ). Био је после тога члан Среског комитета КПЈ и секретар Покрајинског комитета „Црвене помоћи“ за Црну Гору, Боку и Санџак, 1938. године.[1]
Народноослободилачка борба
[уреди | уреди извор]У лето 1941. године активно је учествовао у припремању и организовању оружаног народног устанка у Црној Гори. Већ у првим акцијама црногорских устаника био је командир Подгоричке чете, с којом дејствује у Пиперима, затим командант батаљона на истом подручју и командант одреда „Бијели Павле“, са којим је ослободио територију на потезу Спуж–Даниловград–Острог. У исто време, био је члан Среског комитета КПЈ за Даниловград и помагао је организовање и оснивање народне власти.
Априла 1942. године постаје командант Зетског партизанског одреда, и учествује у борбама око Никшића и Пиве.[1] Касније, јуна 1942. године, постао је политички комесар Пете пролетерске црногорске бригаде. Учествовао је у свим њеним биткама током похода на Босанску крајину. Након формирања првих дивизија и корпуса у оквиру НОВЈ, бива постављен на дужност политичког комесара Треће ударне дивизије НОВЈ, а онда, након Пете непријатељске офанзиве, заменик команданта Друге пролетерске дивизије. Био је исто тако командант Приморске оперативне групе и командант Пете крајишке дивизије, са којом учествује на Сремском фронту и у завршним операцијама за ослобођење земље.
Послератни период
[уреди | уреди извор]После ослобођења Југославије, био је неко време начелник Кабинета Врховног команданта Оружаних снага ФНРЈ Јосипа Броза Тита, потом начелник Штаба Четврте армије, командант корпуса, а затим и начелник Ратне школе Више војне академије Југословенске народне армије (ЈНА). Завршио је Вишу војну академију ЈНА. Био је биран за посланика Савезне народне скупштине. Пензионисан је у чину генерал-потпуковника ЈНА, 1962. године.
Умро је 1. децембра 1996. године у Београду и сахрањен је у Алеји народних хероја на Новом гробљу у Београду.
Носилац је Партизанске споменице 1941. и осталих југословенских одликовања, међу којима су — Орден ратне заставе, Орден партизанске звезде са златним венцем, Орден партизанске звезде са сребрним венцем и Орден за храброст. Од иностраних се истиче Грунвалдов крст другог степена НР Пољске. Орденом народног хероја одликован је 10. јула 1953. године.
Референце
[уреди | уреди извор]- ^ а б в г Branko N. Filipović: MRTVI NE ZBORE;montenegrina.net
Литература
[уреди | уреди извор]- Ko je ko u Jugoslaviji — biografski podaci o jugoslovenskim savremenicima. Beograd: Sedma sila. 1957. COBISS.SR 4864263
- Ko je ko u Jugoslaviji — jugoslovenski savremenici. Beograd: Hronometar. 1970. COBISS.SR 4897031
- Narodni heroji Jugoslavije tom I. Beograd: Narodna knjiga. 1982. COBISS.SR 48700167
- Рођени 1909.
- Умрли 1996.
- Даниловграђани
- Комунисти Црне Горе
- Југословенски партизани
- Политички комесари НОВЈ
- Генерали НОВЈ
- Борци Пете пролетерске бригаде
- Генерал-потпуковници ЈНА
- Дипломци Више војне академије ЈНА
- Посланици Скупштине СФРЈ
- Носиоци Партизанске споменице 1941.
- Народни хероји - Б
- Сахрањени у Алеји народних хероја на Новом гробљу у Београду
- Носиоци Ордена ратне заставе