Лета
Ле́та (грец. Λήθη) — ріка забуття в підземному царстві Аїда. Коли померлий що прямує по підземному царству пив з Лети воду, його душа забувала все, що пережила й бачила на землі. Звідси постав вислів «канути в Лету», тобто «піти в небуття, зникнути назавжди».
Лета — однойменний річковий бог у давньогрецькій міфології.
Лета — дочка Ериди, мати харит;
Давні римляни асоціювали із Летою португальську річку Ліма.
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/dd/Lethe_Sculpture_by_Cyrus_Dallin_in_situ_at_the_Cyrus_Dallin_Art_Museum.jpg/220px-Lethe_Sculpture_by_Cyrus_Dallin_in_situ_at_the_Cyrus_Dallin_Art_Museum.jpg)
У 1880 році Джон Роддам Спенсер Стенхоуп намалював «Води Лети на рівнинах Елізіума» [Архівовано 29 листопада 2021 у Wayback Machine.] [1], на якому зображені паломники, що подорожують до Лети.
Ескіз Ромейн Брукс 1930 року під назвою «Лета» [Архівовано 29 листопада 2021 у Wayback Machine.] зображує безстатеві фігури, які оточують жінку, що занурює ногу в річку забуття.
Гіпсова скульптура Сайруса Далліна «Ле Лета» 1903 року зображує богиню Лету, яка спить на ложі з маком і зрізаним деревом.
- Словник античної міфології. — К.: Наукова думка, 1985. — 236 сторінок.
- Войтех Замаровський. Боги и герои античных сказаний: Словарь: Пер. с чеш. — , М.: Республика, 1994. — 399 с.: ил. — ISBN 5-250-01575-1.
- Сім підземних королів[ru] (1964) із циклу Олександра Волкова «Чарівник Смарагдового міста»
- Лета [Архівовано 14 вересня 2020 у Wayback Machine.] // Українська мала енциклопедія : 16 кн. : у 8 т. / проф. Є. Онацький. — Буенос-Айрес, 1960. — Т. 4, кн. VII : Літери Ле — Ме. — С. 827-828. — 1000 екз.
- ↑ Архівована копія. Архів оригіналу за 29 листопада 2021. Процитовано 29 листопада 2021.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title (посилання)