51-ша окрема механізована бригада (Україна)
51-ша окрема механізована бригада (2002—2014) 51-ша механізована дивізія 51-ша мотострілецька дивізія (1992—1992) | |
---|---|
![]() Нарукавний знак бригади | |
Засновано | 2002-2014 |
Країна | ![]() |
Вид | ![]() |
Тип | ![]() |
Чисельність | бригада |
У складі | 13 армійський корпус |
Гарнізон/Штаб | Волинська область, м. Володимир |
Оснащення | Т-64, БТР-60, БТР-70, БТР-80, БМП-1, БМП-2; |
Війни/битви | Війна на сході України |
Нагороди | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Звання | «Перекопсько-Харківська» «Празько-Волинська» |
Розпущено | 2014 |
Командування | |
Останній командувач | полковник Павло Півоваренко† |
![]() |
51-ша окре́ма гвардійська Перекопсько-Харківська Празько-Волинська ордена Леніна двічі ордена Червоного прапора ордена Суворова і Кутузова механізована бригада (51 ОМБр, в/ч А2331, пп В3938) — військове з'єднання механізованих військ України, що існувало у 1992—2014 роках. За організаційно-штатною структурою бригада входила до складу 13-го армійського корпусу Сухопутних військ України.
З'єднання було створене з 51-ї гвардійської мотострілецької дивізії СРСР. 2002 року з'єднання з дивізії було переформоване на бригаду.
2014 року бригада брала участь у війні на Донбасі. Підрозділи бригади брали участь у найбільш запеклих боях війни — боях на кордоні, за Савур-Могилу, боях за Іловайськ. Завдяки артилеристам та бійцям бригади у боях під Іловайськом було розбито дві колони російських військ, взято в полон 13 військовослужбовців Збройних сил РФ.
1 грудня 2014 року бригаду розформували, а за місцем її дислокації створено нову — 14-ту окрему механізовану бригаду.
19 січня 1992 року особовий склад 51-ї гвардійської мотострілецької дивізії СРСР склав присягу на вірність українському народові. Дивізія була реорганізована у 51-шу механізовану дивізію.
У вересні 1999 року в рамках заходів, присвячених 800-літтю Волинсько-Галицького князівства та з нагоди 60-річчя з дня створення, дивізія одержала з рук Президента України, Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України Леоніда Кучми Бойовий Прапор та почесне найменування «Волинська».
У ході реалізації Державної програми розбудови і реформування Збройних Сил України у 2002 році 51-шу дивізію було реформовано в 51-шу окрему механізовану бригаду з залишенням їй усіх нагород та почесних найменувань.
Війну на сході України бригада зустріла у статусі кадрованої — вона мала всього близько 500 кадрових військових-контрактників проти 800—1000 контрактників у звичайних частинах. До повного складу у 4500 бійців мала нарощуватися за рахунок мобілізованих.[1]
8 квітня 2014 року розпочалася мобілізація і з 521 військовослужбовця за контрактом бригада набирає 5386 чоловік. За три дні бригада була набрана до штату воєнного часу і 12 квітня 2014 року передислокована у повному складі на Рівненський учбовий центр[2].
Приблизно о 6:00 ранку 22 травня 2014 року між Великоанадолем (Ольгінка) і Володимирівкою поблизу міста Волноваха Донецької області стався напад групи бойовиків так званої «ДНР» на табір військовослужбовців 51-ї механізованої бригади. За словами очевидців, бойовики приїхали на інкасаторських авто «Приватбанку», і відкрили вогонь з гранатометів та кулеметів. З особового складу бригади було близько 30 чоловік, 3 БТР або БМП. Під час обстрілу один із зарядів влучив у бойову машину, яка перебувала на блокпосту, що спричинило вибух боєкомплекту. Внаслідок бою загинуло 17 військових, включно з командиром батальйону майором Леонідом Полінкевичем, 18 поранено. Всього до місцевої лікарні було доправлено з вогнепальними пораненнями 31 людину.[3][4][5]
Після бою під Волновахою командира бригади полковника Яцкова було усунуто від командування, а саму бригаду вивели на злагодження на полігон Широкий Лан.[1] Проте 300 чоловік висловили бажання залишитися в зоні АТО — під Маріуполем ці сили провели три тижні, а в кінці червня вони були передислоковані в Докучаєвськ. Звідти частину особового складу перекинули в Амвросіївку, де тоді вела бої 72-га бригада, а частину батальйонно-тактичної групи на чолі з підполковником Миколою Капіносом відправили в район села Григорівка на кордоні з РФ. Росіяни щоночі здійснювали маневри силами порядка 50 машин, імітуючи атаки, проте кордон тоді не перетинали. Кожен день протягом двох тижнів там велися артилерійські обстріли — мінометна батарея тактичної групи, маючи хороші замасковані позиції на висоті, била по силам проросійських формувань, і практично не мала втрат.[1]
14 липня 2014-го під час переміщення в колоні поблизу села Черемшине вночі відбувся бій, військовики бригади дали гідну відсіч терористам. Після завершення бою 51-ша бригада почала відхід із Черемшиного, терористами пострілом ПТРК уражено САУ 2С1. Тоді загинуло троє солдатів Олександр Абрамчук, Ігор Кантор і Юрій Трохимук та молодший сержант Юрій Трохимук, 2 зазнали поранень.
25 липня 2014 року 40 військовослужбовців 51-ї бригади і декілька військовослужбовців з 72 ОМБр з угрупування Збройних сил України, що утримувало позиції біля Червонопартизанська, після 10 днів у оточенні і під обстрілами, були змушені скласти зброю і перейти українсько-російський кордон, таким чином потрапивши у полон[6]. Кілька бійців з угрупування здаватись відмовилися і прорвалися до позицій ЗСУ. Того ж дня від поранень, котрих зазнав у бою під Луганськом, помер солдат Григорій Савчук.
1 серпня під Мар'янівкою загинули капітан Андрій Задорожний, сержант Руслан Калуш, молодший сержант Андрій Курочка, старші солдати Сергій Дармофал, Михайло Котельчук та Сергій Кушнір.
2 серпня у Запоріжжі суд відпустив під особисті зобов'язання всіх військовослужбовців 51-ї окремої механізованої бригади, яких підозрюють у дезертирстві (вимушено відступили під обстрілом на територію РФ)[7].
6 серпня, прикриваючи відхід бійців бригади під селом Красний Яр, поліг солдат Іван Сирватка. 7 серпня загинув у бою за Савур-могилу старший лейтенант 51-ї бригади Валентин Прихід.
17 серпня на блокпосту біля Савур-могили зазнав поранення у плече солдат 51-ї бригади Дмитро Герасимик. В Авдіївці надали медичну допомогу та витягли кулю, дорогою в Дніпропетровськ терористи обстріляли автобус з пораненими, осколок влучив в голову Дмитру. Помер у дніпропетровському шпиталі від тяжкого поранення у голову.
21 серпня зазнав смертельних поранень на блокпосту під Мар'їнкою сержант 51-ї бригади Сергій Приймак, ще троє військовиків поранено.
24 серпня 2014 року на український блокпост в Оленівці, що під Донецьком, почали наступ значні сили проросійських збройних угруповань: танковий підрозділ батальйону «Оплот» у складі щонайменше 5 танків, і піхота батальйону «Кальміус». Зі спогадів Миколи Тишика, танкіста 51-ї бригади, наступ почався з артилерійського обстрілу, хоча й неточного, о 4 ранку.[8] Зі спогадів танкістів Оплоту, що брали участь у тому нападі, вони у 6:23 ранку зайняли селище Луганське і далі висунулись на Оленівку, на блокпост Сигнальний. Згідно їх слів, головний танк у колоні ще до бою виявив несправність гармати — гідростопор, — він вийшов зі строю і пішов у поле лагодити неполадку.[8] Інші ж танки почали обстріл українського блокпосту, намагаючись вразити можливі позиції, техніку і вогневі точки українців. За словами Миколи Тишика, це була майже 8 ранку, вони зарядили бронебійний снаряд у гармату танку ще коли почули гуркіт танкових двигунів у тумані, і чекали у зеленці. Коли з туману вийшов танк Т-64БВ проросійських сил, його гармата була повернута в сторону Донецька, що спочатку спантеличило українських танкістів. Проте коли він почав розворот башти, український танк за наказом Миколи Тишика зробив постріл, яким одразу його підбив, влучивши в башту в місце командира. Підбитий танк спалахнув вогнем, і невдовзі вибухнув — його втрата спричинила панічні настрої серед танкістів Оплоту.
![]() | |
---|---|
Зображення | |
![]() |
1. Затоплений Т-72Б зр. 1989, бортовий № 38 |
![]() |
2. Т-72Б, бортовий № 37, у «Оплоту» // 22 серпня 2014 |
![]() |
3. Т-72Б, бортовий № 37 // Askai |
![]() |
4. Т-72Б, бортовий № 37 як трофей // 24 серпня 2014 |
Відеофайли | |
![]() |
1. Танкіст Микола Тишик про захоплення ворожого танка // Громадське, 18 вересня 2014 |
Один з їх танків все ж поцілив український танк осколковим снарядом у башту, чим розбив йому триплекси, вивів з ладу стабілізатор гармати, а на башті почалась незначна пожежа, яку невдовзі Микола з екіпажем загасили. Проте інші два танки Т-72 Оплоту почали неорганізований відступ, під час якого один передом, а інший задом впали у канаву. Їх танкісти евакуювалися і втекли. Четвертий танк вийшов з бою, забравши пораненого мехвода.[8] В результаті бою українська сторона втратила підбитими БМП-2 і МТ-ЛБ. Проросійські сили втратили танк Т-64БВ згорілим, і два Т-72 покинутими: перший мав модель Т-72Б зр. 1989, бортовий № 38, і був затоплений повністю, його не змогли витягти українські військовики. Другий Т-72Б, бортовий № 37, був узятий трофеєм, і його передали батальйону міліції «Дніпро-1».[8]
25 серпня у боях за Іловайськ загинули вояки Олександр Лобжин, Ігор Пугач, Валерій Янчук.
27 серпня під артобстрілом біля Кутейникового зник безвісти солдат Сергій Курука.
29 серпня 2014 року при виході з Іловайського котла «зеленим коридором» загинули військовики 40-го батальйону Іван Джадан, Ігор Долгов, Костянтин Нечепуренко, Сергій Конопацький, 51-ї механізованої бригади — Василь Зелінський, Віталій Малишев, два невідомі бійці. Тоді ж полягли Вадим Засєкін, Богдан Тарасюк. В'ячеслав Іонов був у другій колоні, у БМП влучив снаряд, машина загорілася; Олександр Василюк, Олег Ващишин, Микола Гуменюк, Ігор Кушнір, Олександр Перепелиця, Андрій Посполітак, Андрій Саксін.
4 вересня 2014 року на блокпосту під Орлами Покровського району авто з солдатами, яких везли додому, розстріляли терористи, загинув рядовий 51 ОМБр Сергій Писарук. 12 вересня від важких поранень помер старший лейтенант Олексій Кітновський.
22 вересня Президент Петро Порошенко повідомив, що 51-шу бригаду Збройних сил України буде розформовано, а на її місці буде створена нова механізована бригада.[9]
8 жовтня Петро Порошенко на зустрічі з бійцями та командирами 51 ОМБр анонсував створення 14-ї механізованої бригади, — на базі підрозділів 51-ї бригади, які зарекомендували себе як героїчні під час АТО:[10]
Ті підрозділи, які героїчно себе проявили, не мають бути розформовані. Вони мають у повному складі зі збереженням своїх традицій стати основою нової бригади. — Петро Порошенко, 8 жовтня 2014.
Серед таких президент назвав розвідників, які одними з перших взяли під контроль Савур-Могилу; протитанковий артилерійський підрозділ бригади, який знищив чимало бронетехніки противника; ремонтний підрозділ бригади, який під обстрілами виконував свої обов'язки; танковий підрозділ, який атакував ворога, щоб забезпечити виведення українських військ з-під Іловайська.
1 грудня 2014 року бригаду розформували, а за місцем її дислокації створили нову: 14-ту окрему механізовану бригаду.[11]
- 22 травня 2014; майор Полінкевич Леонід Олександрович
- 22 травня 2014; лейтенант Овчарук Володимир Борисович
- 22 травня 2014; старший сержант Артемук Олександр Іванович
- 22 травня 2014; старший солдат Біда Євгеній Миколайович
- 22 травня 2014; солдат Бондарук Микола Петрович
- 22 травня 2014; солдат Грицюк Михайло Михайлович
- 22 травня 2014; солдат Зарадюк Володимир Володимирович
- 22 травня 2014; солдат Йовзик Дмитро Васильович
- 22 травня 2014; солдат Ліщук Віталій Леонідович
- 22 травня 2014; солдат Маринич Віталій Петрович
- 22 травня 2014; солдат Махновець Віталій Іванович
- 22 травня 2014; солдат Нечипорук Андрій Дмитрович
- 22 травня 2014; солдат Озеранчук Леонід Вікторович
- 22 травня 2014; солдат Попов Павло Володимирович
- 22 травня 2014; солдат Прокопчук Володимир Іванович
- 22 травня 2014; солдат Шкрібляк Дмитро Олександрович
- 23 травня 2014; старший солдат Кузьмін Любомир Ігорович
- 17 червня 2014; молодший сержант Крохмаль Володимир Антонович
- 17 червня 2014; солдат Ващеня Іван Петрович
- 28 червня 2014 старший солдат Упоров Ігор Романович
- 1 липня 2014 солдат Гринюк Володимир Володимирович
- 6 серпня 2014, солдат Трохимчук Іван Васильович
- 21 серпня 2014 солдат Приходько Володимир Володимирович
- 28 серпня 2014 солдат Лавренчук Юрій Васильович
- 31 серпня 2014; солдат Громовий Денис Володимирович
1 листопада Петро Порошенко повідомив, що вдалося досягти звільнення іще 25 бійців, котрі перебували в полоні у Сніжному — вояків 51-ї бригади, а також з військової частини 3056 Національної гвардії та 39-го батальйону територіальної оборони: обмін відбувся в форматі 25 на 25[12].
30 грудня внаслідок переговорів, котрі організувала миротворча місія УПЦ МП, було визволено з полону трьох людей, із 51-ї бригади — молодшого сержанта Юрія Потейчука (Волинь) та молодшого сержанта Святослава Савчука (Волинь)[13].
1 лютого 2015 року з полону терористів вдалося визволити двох військовослужбовців з 51-ї механізованої бригади[14].
6 квітня загинув військовик 51-ї бригади Луць Дмитро Сергійович, місце та обставини не уточнені[15]. 29 квітня 2015-го здійснено спецоперацію за сприяння СБУ, вдалося звільнити військовика 51 ОМБр Євгена Олейника — провів в полоні бойовиків понад 8 місяців[16].
9 вересня 2015 року з полону терористів звільнені командир гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону, підполковник Сергій Фураєв та командир гармати гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону, старший матрос Артем Комісарчук — перебували у заручниках з часу Іловайського котла[17]. 18 вересня 2018 року в Луцьку перепохований Лавренчук Юрій Васильович — загинув під Іловайськом[18].
- управління (штаб)
- 50-й окремий танковий батальйон
- 44-й механізований полк
- 47-й механізований полк
- 170-й танковий полк
- 11-й інженерний батальйон
- 21-й окремий розвідувальний батальйон
- 43-й артилерійський полк
- 59-й зенітно-ракетний полк
- 25-й окремий батальйон зв'язку
- 309-й окремий батальйон технічного забезпечення
- 24-й польовий навчальний полігон
- 84-й окремий ремонтно-відновлювальний батальйон
- (???—2009) полковник Кравченко Володимир Анатолійович
- (10.2009—10.2012) підполковник Залужний Валерій Федорович[19]
- (10.2012—05.2014) полковник Яцків Володимир Васильович
- (05.2014—08.2014) в.о. полковник Півоваренко Павло Васильович,[20] загинув 29 серпня 2014 року в бою під Іловайськом.
- 14-та окрема механізована бригада
- 51-ша гвардійська мотострілецька дивізія (І формування)
- 51-ша гвардійська мотострілецька дивізія (ІІ формування)
- ↑ а б в Цензор.НЕТ. КОМАНДИР ВЫСОТЫ. ПОДПОЛКОВНИК КАПИНОС ПРО ШТУРМЫ САУР-МОГИЛЫ. Цензор.НЕТ (ru-RU) . Архів оригіналу за 25 липня 2017. Процитовано 8 вересня 2017.
- ↑ День створення 51 омбр. Я пам'ятаю. // Facebook Олег Кобилинський, 7 вересня 2020 року
- ↑ Поблизу Волновахи відбулися бої, загинули 8 українських військових - ЗМІ. Українська Правда. 22 травня 2014. Архів оригіналу за 2 червня 2014. Процитовано 22 травня 2014.
- ↑ ВИДЕО. Боевые действия под Волновахой. InfoResist. 22 травня 2014. Архів оригіналу за 24 травня 2014. Процитовано 22 травня 2014.
- ↑ Халатність командування могла стати причиною розстрілу наших військових під Волновахою. УНІАН. 22 травня 2014. Архів оригіналу за 22 травня 2014. Процитовано 22 травня 2014.
- ↑ Півсотні бійців 51-ї бригади здалися у полон росіянам?. Архів оригіналу за 10 лютого 2018. Процитовано 17 липня 2016.
- ↑ Суд звільнив усіх бійців 51-ї бригади, підозрюваних у дезертирстві, — ГПУ. Архів оригіналу за 4 серпня 2014. Процитовано 6 серпня 2014.
- ↑ а б в г Один проти чотирьох: подвиг танкіста Миколи Тишика 24 серпня 2014 року. Цензор.нет (укр.). Архів оригіналу за 12 вересня 2017. Процитовано 12 вересня 2017.
- ↑ Порошенко: 51-шу бригаду, яка здалася у полон, буде розформовано. Архів оригіналу за 15 травня 2015. Процитовано 17 липня 2016.
- ↑ 51 бригада стане 14-ю, — Порошенко. Архів оригіналу за 1 грудня 2014. Процитовано 27 листопада 2014.
- ↑ 51-ї ОМБР уже немає. Архів оригіналу за 16 серпня 2016. Процитовано 1 серпня 2016.
- ↑ Порошенко повідомив, що з полону звільнили 25 українських військових. Архів оригіналу за 1 листопада 2014. Процитовано 2 листопада 2014.
- ↑ Московські батюшки також визволяють українських полонених. Архів оригіналу за 31 грудня 2014. Процитовано 31 грудня 2014.
- ↑ З полону терористів звільнили ще 5 українських бійців. Архів оригіналу за 1 лютого 2015. Процитовано 1 лютого 2015.
- ↑ Луць Дмитро Сергійович
- ↑ З полону терористів звільнили двох українських військових. Архів оригіналу за 9 травня 2015. Процитовано 29 квітня 2015.
- ↑ Сергій Фураєв та Артем Комісарчук повернулися з полону[недоступне посилання з червня 2019]
- ↑ У Луцьку перепоховали загиблого під Іловайськом воїна Юрія Лавренчука
- ↑ У найбільшої військової частини у Волинській області новий командир!. https://blogs.korrespondent.net/. Корреспондент. 31 жовтня 2012. Архів оригіналу за 23 січня 2022. Процитовано 1 березня 2018.
- ↑ Зниклого комбрига 51 ОМБР Пивоваренка ідентифікували за ДНК. http://visnyk.lutsk.ua/. Вісник. 1 червня 2016. Архів оригіналу за 28 листопада 2016. Процитовано 26 листопада 2016.
- Офіційні втрати [Архівовано 1 лютого 2015 у Wayback Machine.]
- Командний пункт розформованої 51-ї механізованої бригади взяли в облогу військові та їх рідні [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.]
- У демобілізованих волинян вимагають гроші і «ставляться як до худоби» [Архівовано 26 травня 2015 у Wayback Machine.]
- 51-ша окрема механізована бригада в боях влітку 2014 року [Архівовано 28 липня 2016 у Wayback Machine.]
- Комбриг Павло Пивоваренко: від зрадника до Героя
- Жирохов М. Невідомі сторінки Іловайської операції: другий батальйон 51-ї бригади [Архівовано 8 лютого 2017 у Wayback Machine.]
- Сьогодні — річниця з дня створення славетної 51-ї ОМБр [Архівовано 29 вересня 2017 у Wayback Machine.]
- Українська гвардія
- Військові частини, нагороджені орденом Леніна
- Військові частини, нагороджені орденом Червоного Прапора
- Військові частини нагороджені орденом Суворова II ступеня
- Військові частини, нагороджені орденом Кутузова II ступеня
- Колишні механізовані бригади України
- Західне оперативне командування Сухопутних військ ЗС України
- Військові формування України у російсько-українській війні (з 2014)
- Військові формування, засновані 2002
- Історія Волинської області
- Військові формування у Володимирі
- 51-ша окрема механізована бригада
- Військові формування, розформовані 2014