Organizacinė struktūra
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d4/Fundamentals_of_Business_-_Fig._8.6_-_Matrix_Structure.jpg/220px-Fundamentals_of_Business_-_Fig._8.6_-_Matrix_Structure.jpg)
Organizacinė struktūra, organizacijos struktūra arba organizacinė valdymo struktūra – priemonių, kuriomis darbas organizacijoje suskirstomas į skirtingas užduotis, bei koordinuojamas jų vykdymas, visuma.[1] Ji nurodo valdymo elementus (valdymo organus, padalinius), ir pavaldumo ryšius tarp jų.[2]
Organizacinės struktūros gali būti vaizduojamos grafiškai organigramomis.[3]
Organizacinių struktūrų tipai
[redaguoti | redaguoti vikitekstą]Yra keli pagrindiniai klasikiniai organizacijos struktūrų tipai:[4]
Iš kitų tipų dažniausios projektinė struktūra bei matricinė struktūra.[4]
Organizacijos struktūrų konfigūracijos pagal Mintsbergą
[redaguoti | redaguoti vikitekstą]Organizacijos dalys
[redaguoti | redaguoti vikitekstą]![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/81/Technostructure.svg/220px-Technostructure.svg.png)
Henris Mintsbergas skiria penkias pagrindines organizacijos dalis:[5]
- Strateginė viršūnė (organizacijos vadovai)
- Vidurinis lygis (žemesnio rango vadovai)
- Funkcionavimo grandis (žemiausio rango darbuotojai, tiesiogiai gaminantys ar teikiantys paslaugas)
- Technostruktūra (analitikai)
- Tarnautojai (padedantys kitiems darbuotojams atlikti savo funkcijas)
Kaip papildomas elementas pridedama organizacijos ideologija.[5]
Koordinavimo būdai
[redaguoti | redaguoti vikitekstą]Mintsbergas išskiria šešis pagrindinius darbų koordinavimo būdus:[5]
- Paprastas susiderinimas (be formalių, standartizuotų mechanizmų)
- Tiesioginis vadovavimas (kai vienas asmuo – organizacijos vadovas – duoda nurodymus visiems kitiems)
- Darbo procesų standartizavimas (remiasi technostruktūros parengtais darbus reglamentuojančiais dokumentais)
- Veiklos rezultatų standartizavimas (reglamentuojami tik darbo rezultatai)
- Įgūdžių standartizavimas (remiasi specialistų parengimu už organizacijos ribų)
- Normų standartizavimas (remiasi organizacijos vertybėmis, ideologija)
Organizacijų konfigūracijos
[redaguoti | redaguoti vikitekstą]Mintsbergas išskiria septynias pagrindines organizacijos struktūros konfigūracijas:[5]
- Antreprenerinė organizacija (dominuoja strateginė viršūnė, tiesioginis vadovavimas)
- Mechaninė organizacija (dominuoja technostruktūra, darbo procesų standartizavimas)
- Profesionali organizacija (dominuoja funkcionavimo grandis, įgūdžių standartizavimas)
- Diversifikuota organizacija (dominuoja vidurinis lygis, rezultatų standartizavimas)
- Novatoriška organizacija (dominuoja tarnautojai, paprastas susiderinimas)
- Misionieriška organizacija (dominuoja ideologija, normų standartizavimas)
- Politinė organizacija (dominuojančios dalies ar koordinacinio mechanizmo nėra)
Antreprenerinė organizacija (angl. Simple structure, angl. Entrepreneurial organisation) turi nesudėtingą, neformalią struktūrą.[6] Jos lyderis koordinuoja veiklą naudodamas tiesioginį vadovavimą.[6] Technostruktūros nėra, tarnautojų maža.[7] Tokia struktūra paprastai sutinkama organizacijose, kurių aplinka paprasta (kad vienas žmogus galėtų turėti daug įtakos), bet kintanti (kad vieno žmogaus lankstumas teiktų didelį pranašumą prieš biurokratines struktūras).[6]
Mechaninė organizacija (angl. Machine bureaucracy, angl. Machine organisation) turi formalias darbą reglamentuojančias taisykles, išvystytą technostruktūrą ir vidurinį lygį, yra centralizuota, hierarchinė.[6] Tokia struktūra paprastai sutinkama, kai atliekamas darbas yra paprastas ir pasikartojantis.[6] Organizacijos taip pat gali pereiti prie tokios struktūros, kai jos stipriai kontroliuojamos iš išorės.[6] Be to, tokią struktūrą linkusios įgyti organizacijos, kurių darbas susijęs su kokia nors kontrole (pavyzdžiui, kalėjimai, policija), arba organizacijos, kurių darbui keliami ypatingi saugumo reikalavimai (pavyzdžiui, gaisrinės, avialinijos).[6]
Profesionali organizacija (angl. Professional bureaucracy, angl. Professional configuration) daugiausiai koordinuoja savo funkcionavimo grandies narių, profesionalų, darbą per jų apmokymą (pavyzdžiui, universitete).[6] Funkcionavimo dalis tokiose organizacijose didelė, vidurinis lygis menkas, nes profesionalai sudėtingą darbą atlieka turėdami didelę autonomiją.[6] Technostruktūra irgi maža.[7] Tarnautojų, padedančių profesionalams atlikti savo darbą, daug.[6] Profesionalai dalyvauja ir administraciniame darbe, tad tokioje organizacijoje dažnai esama įvairių komitetų.[6] Tokią struktūrą dažnai turi universitetai, ligoninės, teisės firmos.[6]
Diversifikuota organizacija (angl. Divisionalized form, angl. Diversified Configuration) susideda iš kelių didelę autonomiją turinčių dalių.[6] Tokią struktūrą linksta įgyti ilgai veikiančios, didelės organizacijos.[6]
Novatoriška organizacija (angl. Adhocracy, angl. Innovative Configuration) sutelkia skirtingų sričių specialistus į komandas atskiriems uždaviniams spręsti.[6] Tokios organizacijos paprastai sutinkamos, kai aplinka yra sudėtinga ir dinamiška.[6] Mintsbergas išskiria dvi tokios organizacijos rūšis: operacinę adhokratiją (angl. Operating adhocracy) ir administracinę adhokratiją (angl. administrative adhocracy).[6] Operacinė adhokratija sprendžia inovatyvius uždavinius klientams.[6] Tokios organizacijos pavyzdžiai gali būti reklamos agentūra arba įmonė, ruošianti gaminių prototipus.[6] Administracinėje adhokratijoje komandos sprendžia pačios organizacijos uždavinius.[6] Kaip tokios organizacijos pavyzdį, Mintsbergas pateikia NASA, kai ji vykdė Apolono programą.[6]
Misionieriška organizacija (angl. Missionary organisation) koordinuoja savo narių veiklą per organizacijos ideologiją.[6] Formalių taisyklių tokioje organizacijoje nedaug.[6] Tokios organizacijos decentralizuotos, skirtumai tarp įvairių lygių sumenkę.[6]
Politinė organizacija (angl. Political configuration) yra tokia, kurioje galia labiausiai pasireiškia per politinius žaidimus.[6]
Išnašos
[redaguoti | redaguoti vikitekstą]- ↑ Stasys Stoškus, Daiva Beržinskienė „Vadyba“, Kaunas, „Technologija“, 2005, 122 psl.
- ↑ Stasys Stoškus, Daiva Beržinskienė „Vadyba“, Kaunas, „Technologija“, 2005, 131-133 psl.
- ↑ Stasys Stoškus, Daiva Beržinskienė „Vadyba“, Kaunas, „Technologija“, 2005, 133-144 psl.
- ↑ 4,0 4,1 Bronius Neverauskas, Jonas Rastenis „Vadybos pagrindai“, Kaunas, „Technologija“, 2001, 59-65 psl.
- ↑ 5,0 5,1 5,2 5,3 Robertas Jucevičius „Strateginis organizacijų vystymas“, „Pasaulio lietuvių kultūros, mokslo ir švietimo centras“, 1998, ISBN 9986-418-07-0, 81-92 psl.
- ↑ 6,00 6,01 6,02 6,03 6,04 6,05 6,06 6,07 6,08 6,09 6,10 6,11 6,12 6,13 6,14 6,15 6,16 6,17 6,18 6,19 6,20 6,21 6,22 6,23 6,24 Victoria Lemieux „Applying Mintzberg's Theories on Organizational Configuration to Archival Appraisal“ // „Archivaria“, 1998, 46, 32-85 psl. [1]
- ↑ 7,0 7,1 Fred C. Lunenburg „Organizational Structure: Mintzberg’s Framework“ // „International Journal of Scholarly Academic Intellectual Diversity“, 2012, Volume 14, Number 1 [2]
Papildomam skaitymui
[redaguoti | redaguoti vikitekstą]- Stephen J. Skripak ir kt. „Fundamentals of Business“, „University of Virginia Library“, 2016 [3]
- Henry Mintzberg, „Power In and Around Organizations“, Prentice Hall, 1983 [4]
- Center for Community Health and Development at the University of Kansas „Community Tool Box“, 1994-2017, „Chapter 9. Developing an Organizational Structure for the Initiative“ [5]
- Jean-Pierre Unger, Jean Macq, Francois Bredo, Marleen Boelaert „Through Mintzberg’s glasses: a fresh look at the organization of ministries of health“ // „Bulletin of the World Health Organization“, Volume 78(8), 2000, 1005-1014 psl. [6]