Internacionalni stil
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/bf/Kaufhaus_Schocken_in_Chemnitz.jpg/220px-Kaufhaus_Schocken_in_Chemnitz.jpg)
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/db/UN_building.jpg/220px-UN_building.jpg)
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/53/860-880_Lake_Shore_Drive.jpg/220px-860-880_Lake_Shore_Drive.jpg)
Internacionalni stil[1][2] (engl. International Style) je pravac klasične moderne arhitekture koji se često poistovećuje s njom. Međunarodni stil je počeo svoj razvoj 1922. godine u Evropi i kasnije se raširio po celom svetu.
Pojam međunarodnog stila
[uredi | uredi izvor]Pojam međunarodnog stila Filip Džonson i Henri Rasel Hičkok upotrebili su kao obeležje minimalističkih i funkcionalističkih tendencija u modernoj arhitekturi dvadesetih i tridesetih godina 20. veka. Prvi put je pojam upotrebljen kao naslov za izložbu 1932. godine u Muzeu moderne umetnosti u Njujorku u publikaciji The International Style: Architecture Since 1922 u kojoj su autori sugerisali da se nova arhitektura internacilizovala i odvojila u jedan novi stil istorije arhitekture. Pojam je prihvaćen najpre u anglosaksonskim zemljama i u međuvremenu je korišćen za obeležavanje kubičke varijante moderne i često za funkcionalizam i racionalizam.
Principi stila
[uredi | uredi izvor]Istoričari umetnosti Džonson i Hičkok su analizirali novu arhitekturu i odredili nekoliko njenih principa:
- Arhitektura se definiše kao formiranje ograničenog prostora a ne gradnje jedne tektonike.
- Moderna arhitektura je pravilna i modularna. Zadatak arhitekata jeste da ujedine jednake i različite funkcije pod jednim šeširom. Osnova je prirodna i asimetrična.
- Međunarodni stil je oslobođen svakog ukrasa osim od apstraktnog zidnog slikarstva koje naglašava arhitekturu kao umetnost i spada ne u arhitekturu već u opremljenost..
Autori se naročito obaziru na spoljšnjost arhitekture odnosno objekata na njihovo zračenje, prostornim eksperimentima moderne posvećuju manje pažnje. Po Hičkoku i Džonsonu moderne zgrade treba da izgledaju lako i primanjuju velike glatke površine primenjujući obloge od drveta i keramičke panele i staklo dok je nepoželjno malterisanje kao i grube betonske površine koje su se upotrebljavale u vreme brutalizma koje čine objekte teškim dok ih staklene pregrade čine laganim i prihvatljivim. Ko stilski princip se pored ravnih krovova proklamovanih Le Korbizijeom prihvataju i jednovodni kosi krovovi.
Međunarodni stil u toku vremena prvih dve desetine godina posle Drugog svetskog rata dominira, sa prizmatičkim spratnicama i sa staklenim fasadnim pregradama. Međunarodni stil bio je mnogo kritikovan zbog monotonosti u projektovanju zgrada sa ovakvim fasadama od stakla koje su bile uniformisane i mnogobrojne u velikim gradovima sveta.
Izabrani predstavnici
[uredi | uredi izvor]- Marsel Brojer (Marcel Breuer)
- Gordon Bunšaft (Gordon Bunshaft)
- Le Korbizje (Le Corbusier)
- Valter Gropijus (Walter Gropius)
- Filip Džonson (Philip Johnson)
- Rihard Nojtra (Richard Neutra)
- Ludvig Mis van der Roe (Ludwig Mies van der Rohe)
- Hans Šaron (Hans Scharoun)
Reference
[uredi | uredi izvor]Literatura
[uredi | uredi izvor]- Udo Kuterman, Savremena arhitektura, Novi Sad 1971.
- Sophie Daria Le Corbusier sociolog urbanismu-Praha 1967.
- istoimeni članak nemačke Vikipedije
Vidi još
[uredi | uredi izvor]
Spoljašnje veze
[uredi | uredi izvor]- Imanje Vajsenhof
- Foto galerija imanja Vajsenhof
- Bauhaus u Tel Avivu Arhivirano na sajtu Wayback Machine (26. januar 2010)
- Arts & Architecture magazine [1]