Parabaza
Parabaza (grčki: παράβασις = istupanje) deo je starogrčke komedije u kojoj glumci izlaze sa scene, a hor istupa napred, skida maske i pesmom se obraća direktno publici, razbijajući scensku iluziju. Parabaza je najvažnija horska partija u staroj atičkoj komediji i ispevana je u anapestičkim tetrametrima.[1]
Parabaza obično dolazi nakon agona, a nazvana je tako zato što se hor okreće publici (παραβαίνειν
Prvi glavni deo parabaze (
- komation (κομμάτιον), tj. kratak uvod, obično u lirskim metrima, u kome se horovođa obraća publici;
- prava parabaza, koja se zove još i "anapesti" (ἀνάπαιστοι) jer je sastavljena u anapestičkim tetrametrima;
- dugi deo ili makron (μακρόν), tj. završetak parabaze, koji ne mora biti dug, a naziva se još i "gušenje" ili pnigos (
π ν ῖγος), jer su njegovi kratki anapesti recitovani bez prekida i zahtevali veliko naprezanje horovođe.
U ovom prvom delu parabaze, koji se ponekad naziva prvom parabazom, pesnik se bavi svojim radom i svojim zaslugama ili svojim konkurentima u komediografskoj delatnosti; npr. u Vitezovima, tu je dat kratak pregled razvoja grčke komedije do Aristofanovog vremena. Otkad je Aristofan u Pticama i prvu parabazu pokušao da uključi u glavni tok radnje, ona je u kasnijim komadima sve manje primetna, pa u njegovim najpoznijim komedijama sasvim nestaje.
Drugi glavni deo parabaze, tj. druga parabaza, ona sa strofičkom kompozicijom (
- prvi poluhor peva odu (ὠδή), koja je kod Aristofana obično lirska psma u čast nekog božanstva;
- horovođa prvog poluhora recituje publici epiremu (ἐπίρρημα) u trohejskim tetrametrima, koja je obično puna kratkih šala na račun lokalnih ličnosti poznatim atinskoj publici (npr. na račun Kleona u Osama);
- drugi poluhor peva antodu (ἀ
ν τ ῳδή), takođe u slavu nekog božanstva, - horovođa drugog poluhora recituje antepiremu (ἀντεπίρρημα), čiji je sadržaj takođe šala i poruga.
Potpunu parabazu sa svih sedam delova imaju samo tri starija komada Aristofanova: Vitezovi, Ose i Ptice. Sve delove osim komationa imaju Aharnjani, Mir i Tesmoforijazuse. Makrona ili pnigosa nema u Oblacima. Žabe imaju samo prvu parabazu, tj. komation, anapeste i makron. Tri pozna komada, Lizistrata, Plut i Eklesijazuse, nemaju uopšte parabazu.
Sadržaj parabaze čine:[4] a) čisto lične stvari između pesnika i slušalaca ― pohvala vlastitog dela, komično hvalisanje,[5] izlaganje svojih zasluga za razvoj komedije i objašnjavanje onoga što pesnik želi postići u književnosti,[6] zamerke publici, koja je odbacila svoje ostarele pesnike,[7] obraćanje sudijama,[8] pa i pretnje njima,[9] b) čitavi konglomerati podsmeha pojedinim Atinjanima;[10] c) pareneze (opomene, saveti), upućene publici i bez ikakve veze s radnjom drame;[11] d) obraćanje hora, ne u ime pesnika, nego u ulozi lica koja u drami i predstavljaju u smislu svojih maski.[12]
Parabaza se nalazi jedino u komadima stare atičke komedije; kad je parabaza napuštena, smanjena je i uloga hora u komediji.
- ↑ Dragiša Živković (ur.), Rečnik književnih termina, Nolit, Beograd, 1992, s.v. "Parabaza".
- ↑ Dragiša Živković (ur.), Rečnik književnih termina, Nolit, Beograd, 1992, s.v. "Komedija, antička".
- ↑ Struktura parabaze je data prema: Miloš N. Đurić, Istorija helenske književnosti, Beograd, 1991, str. 343‒344.
- ↑ Prema: Jakob Burkhart, Povest grčke kulture, tom III, Novi Sad, Podgorica, 1992, str. 212‒213.
- ↑ Aristofan, Mir, 734‒818 (gde se hvali pesnik i njegova borba protiv Kleona).
- ↑ Aristofan, Oblaci, 518 sqq (gde se hvali pesnikova komička veština i oštrim jezikom kritikuju drugi komediografi).
- ↑ Aristofan, Vitezovi, 498‒610 (gde se pesnik tuži da više nema poštovanja za stare pesnike ― Magneta, Kratina i Krateta).
- ↑ Aristofan, Ose, 1009‒1121 (gde se, na kraju parabaze, stroge sudije porede sa prostim i sirovim građanima).
- ↑ Aristofan, Oblaci, 1113‒1130 (gde hor oblaka obećava sudijama svako dobro, ako i se dodeli pobeda, odnosno najgore nevolje, ako im se pobeda uskrati).
- ↑ Aristofan, Vitezovi, 1264‒1315 (gde se, uz napomenu da "nema ničeg lošeg u kritici nevaljalih ljudi", ređaju imena Atinjana, od kojih je jedan siromašan, drugi po bordelima radi svakakve sramotne stvari itd.).
- ↑ Aristofan, Vitezovi, 674‒737 (gde se zahteva ukidanje atimije za pristalice one Četiri stotine iz 411. pne.).
- ↑ Aristofan, Ose, 1071 sqq (gde vođa prvog poluhora počinje tako što maše svojom žaokom), a naročito Ptice, 676‒800 i Ptice, 1058‒1117 (gde se pesnik savesno drži fikcije da ptice govore).