Renesančna glasba: Razlika med redakcijama
m robot Odstranjevanje: zh: |
m vrnitev sprememb uporabnika 46.123.241.29 (pogovor) na zadnje urejanje uporabnika A09 Oznake: vrnitev mobilno urejanje mobilno spletno urejanje napredno mobilno urejanje |
||
(47 vmesnih redakcij 33 uporabnikov ni prikazanih) | |||
Vrstica 1: | Vrstica 1: | ||
'''[[renesansa|Renesančna]] [[glasba]]''' ([[francoščina|francosko]]: ''renaissance'' = preporod) je prevzela svoje ime iz [[zgodovina|zgodovine]] [[likovna umetnost|likovne umetnosti]] s katerim se označuje obdobje med [[srednji vek|srednjim vekom]] in [[barok]]om. |
'''[[renesansa|Renesančna]] [[glasba]]''' ([[francoščina|francosko]]: ''renaissance'' = preporod) je prevzela svoje ime iz [[zgodovina|zgodovine]] [[likovna umetnost|likovne umetnosti]] s katerim se označuje obdobje med [[srednji vek|srednjim vekom]] in [[barok]]om. |
||
Obstaja več letnic, s katerimi so različni [[muzikolog]]i omejevali renesančno glasbeno obdobje: ([[Jules Combarieu]]: od sredine [[16. stoletje|16. stoletja]] do sredine [[18. stoletje|18. stoletja]] in [[Hugo Riemann]]: od začetka [[14. stoletje|14. stoletja]] do sredine 18. stoletja). Šele ko se je okrog leta |
Obstaja več letnic, s katerimi so različni [[muzikolog]]i omejevali renesančno glasbeno obdobje: ([[Jules Combarieu]]: od sredine [[16. stoletje|16. stoletja]] do sredine [[18. stoletje|18. stoletja]] in [[Hugo Riemann]]: od začetka [[14. stoletje|14. stoletja]] do sredine 18. stoletja). Šele ko se je okrog leta 1920 v glasbenih krogih ustalil pojem [[baročna glasba|baročne glasbe]], so skupne značilnosti renesančne glasbe narekovale okvirni letnici, kot jih obravnavamo še danes: |
||
* '''začetek''': v prvi polovici 14. stoletja, z nastankom [[Italija|italijanske]] ''[[Ars nova|Ars nove]]'', ki predstavlja vzporednico [[književnost]]i in likovni umetnosti ([[Dante Alighieri]], [[Francesco Petrarca]], [[Giovanni Boccaccio]]; [[Giotto di Bondone]]) |
* '''začetek''': v prvi polovici 14. stoletja, z nastankom [[Italija|italijanske]] ''[[Ars nova|Ars nove]]'', ki predstavlja vzporednico [[književnost]]i in likovni umetnosti ([[Dante Alighieri]], [[Francesco Petrarca]], [[Giovanni Boccaccio]]; [[Giotto di Bondone]]) |
||
* '''konec''': začetek 16. stoletja, v obdobju razcveta [[instrumentalna glasba|instrumentalne glasbe]] brez [[vokal]]ne spremljave. |
* '''konec''': začetek 16. stoletja, v obdobju razcveta [[instrumentalna glasba|instrumentalne glasbe]] brez [[vokal]]ne spremljave. |
||
Vrstica 14: | Vrstica 14: | ||
** [[psihologija|psihološki]] pojmi (veselje, žalost, strah, itd.) |
** [[psihologija|psihološki]] pojmi (veselje, žalost, strah, itd.) |
||
* ''Individualistične težnje'' se kažejo v zanimanju za človekov notranji svet, v izražanju čustev z glasbo (vrhunec subjektivne čustvene izraznosti se pojavi v obdobju [[romantična glasba|romantike]], 300 let kasneje.) |
* ''Individualistične težnje'' se kažejo v zanimanju za človekov notranji svet, v izražanju čustev z glasbo (vrhunec subjektivne čustvene izraznosti se pojavi v obdobju [[romantična glasba|romantike]], 300 let kasneje.) |
||
== Renesančni skladatelji == |
|||
{{Timeline Classical Composers Renaissance}} |
|||
== Renesančna glasbena gibanja == |
== Renesančna glasbena gibanja == |
||
Vrstica 25: | Vrstica 22: | ||
=== Burgundska šola === |
=== Burgundska šola === |
||
[[Burgundija]], ki je bila zaveznica Anglije v [[stoletna vojna|stoletni vojni]], je |
[[Burgundija]], ki je bila zaveznica Anglije v [[stoletna vojna|stoletni vojni]], je za 50 let postala vodilna [[politika|politična]] in [[mecen]]ska sila v zahodni Evropi. Skladatelji burgundske šole (prva polovica 15. stoletja) so se opirali na angleško ''faxbourdonsko'' tehniko, njihovi izdelki pa so bolj vrsta sozvočij, kot splet melodij. V dotlej veljavnih pojmih o večglasju spremenijo število glasov, namesto [[troglasje|troglasja]] vpeljejo [[štiriglasje|štiriglasni]] [[glasbeni stavek|stavek]], z razvrstitvijo glasov, kakršna je v uporabi še danes ([[sopran|sopran–]][[alt]]–[[tenor]]–[[bas]]). Najvidnejši predstavnik te šole je bil skladatelj [[Guillaume Dufay]]. |
||
==== Predstavniki burgundske šole ==== |
==== Predstavniki burgundske šole ==== |
||
* [[Guillaume Dufay]] ( |
* [[Guillaume Dufay]] (1397 ali 1398–1474) |
||
* [[Hugo de Lantins]] (* ca. |
* [[Hugo de Lantins]] (* ca.1430) |
||
* [[Arnold de Lantins]] (* ca. |
* [[Arnold de Lantins]] (* ca.1430) |
||
* [[Gilles Binchois]] (ca. |
* [[Gilles Binchois]] (ca.1400–1460) |
||
* [[Johannes Brassart]] (ca. |
* [[Johannes Brassart]] (ca.1400–1455) |
||
* [[Hayne van Ghizeghem]] (ca. |
* [[Hayne van Ghizeghem]] (ca.1445–c.1480) |
||
* [[Pierre Fontaine (skladatelj)|Pierre Fontaine]] († ca. |
* [[Pierre Fontaine (skladatelj)|Pierre Fontaine]] († ca.1450) |
||
* [[Nicolas Grenon]] (ca. |
* [[Nicolas Grenon]] (ca. 1380–1456) |
||
* [[Robert Morton]] (ca. |
* [[Robert Morton]] (ca.1430–c.1479) |
||
* [[Antoine Busnois]] (ca. |
* [[Antoine Busnois]] (ca.1430–1492) |
||
* [[Adrien Basin]] ( |
* [[Adrien Basin]] (1457–1476) |
||
=== Nizozemska šola === |
=== Nizozemska šola === |
||
'''Zgodnja nizozemska šola''': v 2. polovici 15. stoletja so [[Nizozemci]] v glasbi iznašli t. i. [[imitacija|imitacijo]] (posnemanje), [[glasbena kompozicija|komponistični]] postopek, po katerem večglasna skladba nastane na podlagi ene same melodije, imenovane ''[[tema (glasba)|téma]]''. Skladba, v kateri je imitacija teme dosledna, se imenuje [[kánon]]. Nizozemska šola je znana tudi po velikem številu melodično samostojnih glasov (npr. 36-glasni kánon glavnega predstavnika te šole, [[Jean Ockeghem|Jeana Ockeghema]]). V tem obdobju je šola rešila še zadnje probleme vokalne polifonske tehnike, ki uravnovesi polifonske prvine s harmonskimi. |
|||
'''Pozna nizozemska šola''': dokončno se razvije slog [[a capella]], glavna predstavnika na nizozemskih tleh pa sta [[Josquin des Prés]] in [[Orlando di Lasso]] (njegovo prvotno ime je bilo ''Roland de Lassus''), ki je dovršil glasbeno obliko, imenovano [[motet]]. |
|||
=== Rimska šola === |
=== Rimska šola === |
||
Vrstica 48: | Vrstica 46: | ||
=== Beneška šola === |
=== Beneška šola === |
||
To glasbeno gibanje 16. in začetka [[17. stoletje|17. stoletja]] je predstavljalo obdobje med visoko renesanso in barokom. |
To glasbeno gibanje 16. in začetka [[17. stoletje|17. stoletja]] je predstavljalo obdobje med visoko renesanso in barokom. Po svoji slogovni opredeljenosti je bil predstavnik te šole tudi [[Slovenci|slovenski]] skladatelj [[Jakob Gallus]]. V tem obdobju nastane [[večzborje]] ({{Jezik-it|cori spezzati}}), praksa izvajanja večglasne skladbe z [[pevski zbor|zbori]], ki so v prostoru ločeni med seboj (podobno današnjemu ''surround sistem''u). Hkrati privede to obdobje do osamosvojitve instrumentalne glasbe, kar pomeni, da glasbila niso več namenjena le nadomeščanju pevskih glasov, ampak lahko nastopajo samostojno. Glavni predstavnik te šole je [[Giovanni Gabrielli]] (1557–1612). |
||
== Glasbene oblike v renesansi == |
== Glasbene oblike v renesansi == |
||
Vrstica 55: | Vrstica 53: | ||
* [[canzona]] |
* [[canzona]] |
||
* [[canzonetta]] |
* [[canzonetta]] |
||
* [[chanson]] |
* [[Šanson|chanson]] |
||
** [[rondo]] |
** [[rondo]] |
||
** [[virelai]] |
** [[virelai]] |
||
Vrstica 76: | Vrstica 74: | ||
* [[villanella]] |
* [[villanella]] |
||
* [[villotta]] |
* [[villotta]] |
||
*šanson |
|||
== Glej tudi == |
== Glej tudi == |
||
Vrstica 87: | Vrstica 86: | ||
[[Kategorija:Renesansa|Glasba]] |
[[Kategorija:Renesansa|Glasba]] |
||
[[Kategorija:Renesančna glasba|*]] |
[[Kategorija:Renesančna glasba|*]] |
||
{{normativna kontrola}} |
|||
{{Link FA|fi}} |
|||
[[ca:Música del Renaixement]] |
|||
[[cs:Renesanční hudba]] |
|||
[[da:Renæssancemusik]] |
|||
[[de:Renaissancemusik]] |
|||
[[en:Renaissance music]] |
|||
[[eo:Renesanca muziko]] |
|||
[[es:Música del Renacimiento]] |
|||
[[et:Renessanssmuusika]] |
|||
[[fi:Renessanssin musiikki]] |
|||
[[fr:Musique de la Renaissance]] |
|||
[[gl:Música renacentista]] |
|||
[[he:מוזיקת רנסאנס]] |
|||
[[hu:Reneszánsz zene]] |
|||
[[id:Musik Renaisans]] |
|||
[[it:Musica rinascimentale]] |
|||
[[ja:ルネサンス |
|||
[[ko:르네상스 음악]] |
|||
[[lt:Renesanso muzika]] |
|||
[[ms:Muzik era pembaharuan]] |
|||
[[nl:Renaissancemuziek]] |
|||
[[nn:Renessansemusikk]] |
|||
[[no:Musikk i renessansen]] |
|||
[[pl:Muzyka renesansu]] |
|||
[[pt:Música renascentista]] |
|||
[[ru:Музыка эпохи Возрождения]] |
|||
[[sh:Renesansna muzika]] |
|||
[[simple:Renaissance music]] |
|||
[[sk:Renesančná hudba]] |
|||
[[sv:Renässansens musik]] |
|||
[[tr:Rönesans müziği]] |
|||
[[uk:Музика епохи Відродження]] |
Trenutna redakcija s časom 18:00, 16. april 2023
Renesančna glasba (francosko: renaissance = preporod) je prevzela svoje ime iz zgodovine likovne umetnosti s katerim se označuje obdobje med srednjim vekom in barokom.
Obstaja več letnic, s katerimi so različni muzikologi omejevali renesančno glasbeno obdobje: (Jules Combarieu: od sredine 16. stoletja do sredine 18. stoletja in Hugo Riemann: od začetka 14. stoletja do sredine 18. stoletja). Šele ko se je okrog leta 1920 v glasbenih krogih ustalil pojem baročne glasbe, so skupne značilnosti renesančne glasbe narekovale okvirni letnici, kot jih obravnavamo še danes:
- začetek: v prvi polovici 14. stoletja, z nastankom italijanske Ars nove, ki predstavlja vzporednico književnosti in likovni umetnosti (Dante Alighieri, Francesco Petrarca, Giovanni Boccaccio; Giotto di Bondone)
- konec: začetek 16. stoletja, v obdobju razcveta instrumentalne glasbe brez vokalne spremljave.
Za razliko od renesanse v arhitekturi, književnosti in likovni umetnosti, ki so se zgledovale po številnih ohranjenih primerih antične umetnosti, renesančna glasba ni imela teh možnosti. Poskusa prenašanja antične poetične metrike v glasbo sta humanistična oda v Nemčiji in chanson mesuré v Franciji, vendar ne igrata večje vloge v glasbeni zgodovini. Splošno zanimanje za glasbeno kulturo antike se pojavi šele proti koncu obdobja, na prehodu v barok, vsa prizadevanja pa so bila usmerjena k obnovitvi starogrške tragedije. Po teh vzgibih je na prehodu v barok nastala opera.
Značilnosti renesančne glasbe
[uredi | uredi kodo]Prebujanje individualizma in naturalizma, ki ga prinaša miselnost renesančnega kulturnega okolja, se kaže tudi v glasbi.
- Naturalistične težnje se izražajo v prebujenem čutu za naravno lepoto sozvočij in spevnost melodij: pojavi se »zvočno slikanje«. V vokalni glasbi se pojavlja zvočno slikanje po pomenu besed, ki jih je mogoče izraziti z glasbenimi sredstvi. Te zvočne ilustracije so prvi predhodnik kasnejše programske glasbe. Renesančni skladatelj vselej izkoristi del besedila, ki mu omogoča zvočno slikanje. Največkrat so te besede:
- pojmi iz naravnega sveta (npr. mirovati, gibati se, hitro, počasi, itd.)
- zvočni pojavi (smeh, jok, petje, ptičje žvrgolenje, bojni hrup, itd.)
- psihološki pojmi (veselje, žalost, strah, itd.)
- Individualistične težnje se kažejo v zanimanju za človekov notranji svet, v izražanju čustev z glasbo (vrhunec subjektivne čustvene izraznosti se pojavi v obdobju romantike, 300 let kasneje.)
Renesančna glasbena gibanja
[uredi | uredi kodo]V 15. in 16. stoletju se je oblikovalo več zaključenih skladateljskih skupin, enotnih tako po deželi (ali mestu) kot po umetnostnem nazoru. Imenovane so bile šole, njihov bistveni cilj pa je bil razvijanje sozvočij (ki jih je kot ideal postavila Ars Nova v 14. stoletju). Vsaka izmed šol naredi pomemben korak naprej od melodičnega k harmonskemu večglasju, kronološko zadnja (beneška šola) pa že prodre do prave homofonije. Kronološko si sledijo:
Angleška šola
[uredi | uredi kodo]Angleška šola (na prehodu iz 14. v 15. stoletje) je vpeljala v umetno glasbo posebno vrsto troglasnega petja v vzporednih tercah in sekstah, imenovano faxbourdon. Razvoj te tehnike korak stran od polifonije, ker v skladbah, kjer vsi glasovi potekajo vzporedno, ne moremo govoriti o različnih melodijah, ampak le o eni). Hkrati se je ta šola opredeljevala za homofonijo, tako da so njihove skladbe večinoma slišne kot zaporedje trozvokov.
Burgundska šola
[uredi | uredi kodo]Burgundija, ki je bila zaveznica Anglije v stoletni vojni, je za 50 let postala vodilna politična in mecenska sila v zahodni Evropi. Skladatelji burgundske šole (prva polovica 15. stoletja) so se opirali na angleško faxbourdonsko tehniko, njihovi izdelki pa so bolj vrsta sozvočij, kot splet melodij. V dotlej veljavnih pojmih o večglasju spremenijo število glasov, namesto troglasja vpeljejo štiriglasni stavek, z razvrstitvijo glasov, kakršna je v uporabi še danes (sopran–alt–tenor–bas). Najvidnejši predstavnik te šole je bil skladatelj Guillaume Dufay.
Predstavniki burgundske šole
[uredi | uredi kodo]- Guillaume Dufay (1397 ali 1398–1474)
- Hugo de Lantins (* ca.1430)
- Arnold de Lantins (* ca.1430)
- Gilles Binchois (ca.1400–1460)
- Johannes Brassart (ca.1400–1455)
- Hayne van Ghizeghem (ca.1445–c.1480)
- Pierre Fontaine († ca.1450)
- Nicolas Grenon (ca. 1380–1456)
- Robert Morton (ca.1430–c.1479)
- Antoine Busnois (ca.1430–1492)
- Adrien Basin (1457–1476)
Nizozemska šola
[uredi | uredi kodo]Zgodnja nizozemska šola: v 2. polovici 15. stoletja so Nizozemci v glasbi iznašli t. i. imitacijo (posnemanje), komponistični postopek, po katerem večglasna skladba nastane na podlagi ene same melodije, imenovane téma. Skladba, v kateri je imitacija teme dosledna, se imenuje kánon. Nizozemska šola je znana tudi po velikem številu melodično samostojnih glasov (npr. 36-glasni kánon glavnega predstavnika te šole, Jeana Ockeghema). V tem obdobju je šola rešila še zadnje probleme vokalne polifonske tehnike, ki uravnovesi polifonske prvine s harmonskimi.
Pozna nizozemska šola: dokončno se razvije slog a capella, glavna predstavnika na nizozemskih tleh pa sta Josquin des Prés in Orlando di Lasso (njegovo prvotno ime je bilo Roland de Lassus), ki je dovršil glasbeno obliko, imenovano motet.
Rimska šola
[uredi | uredi kodo]Mojster glasbenih oblik, napisanih za zasedbo a capella je tudi Giovanni Pierluigi da Palestrina, glavni predstavnik rimske šole. Njegova najpomebnejša glasbena dela so maše, ki so sicer nastale že v 14. stoletju, v zgodovinskem razvoju pa so pomembne zaradi svoje ciklične oblike (večstavčno glasbeno delo).
Beneška šola
[uredi | uredi kodo]To glasbeno gibanje 16. in začetka 17. stoletja je predstavljalo obdobje med visoko renesanso in barokom. Po svoji slogovni opredeljenosti je bil predstavnik te šole tudi slovenski skladatelj Jakob Gallus. V tem obdobju nastane večzborje (italijansko cori spezzati), praksa izvajanja večglasne skladbe z zbori, ki so v prostoru ločeni med seboj (podobno današnjemu surround sistemu). Hkrati privede to obdobje do osamosvojitve instrumentalne glasbe, kar pomeni, da glasbila niso več namenjena le nadomeščanju pevskih glasov, ampak lahko nastopajo samostojno. Glavni predstavnik te šole je Giovanni Gabrielli (1557–1612).
Glasbene oblike v renesansi
[uredi | uredi kodo]- allemanda
- caccia
- canzona
- canzonetta
- chanson
- couranta
- frottola
- galiarda
- lauda
- madrigal
- maša
- motet
- pavana
- preludij
- ricercar
- toccata
- spiritualni madrigal
- villancico
- villanella
- villotta
- šanson