Šiogūnas
![]() |
Straipsnyje yra japoniškas tekstas. Be tinkamo šrifto tikriausiai vietoj kandži arba kanos matysite klaustukus, kvadratėlius ar kitokius ženklus. |
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/76/Minamoto_no_Yoritomo.jpg/300px-Minamoto_no_Yoritomo.jpg)
Šiogūnas (arba Šogūnas, Siogūnas, jap.
Šiogūnas dar gali būti įvardijamas kaip karinis rangas ir titulas Japonijoje lygus generolui, aukštam kariuomenės pareigūnui. Kaip titulas tai yra sei-i taišōgun (
Šiogūnatas
[redaguoti | redaguoti vikitekstą]Terminas bakufu laikui bėgant pradėtas vartoti nusakant feodalinės karinės diktatūros vadovybės sistemą, valdomą šiogūno, tad už Japonijos ribų vadinama dažniausiai šiogūnatu. Šiogūno biuras ar administracija yra šiogūnatas ar bakufu (
Bakufu sistema buvo įtvirtinta Joritomo Minamoto, esant Kamakuros periodui. Nors teoriškai imperatorius valdė visas Japonijos žemes, sistema turėjo kai kuriuos feodalizmo elementus. Joritomo Minamoto (Minamoto no Joritomo), pirmasis Kamakuros šiogūnato šiogūnas, užgrobė valdžią nustumdamas Kioto aristrochatiją. Jis tapo praktiniu Japonijos valdovu ir gavo titulą sei-i taišōgun. Po to vėlesnių trijų šiogūnatų lyderiai gavo tą patį titulą. Jis buvo naudojamas iki pat Meidži laikotarpio Pvz.: silpnesni lordai prisiekdavo ištikimybe stambesniems, samurajai už ištikimybe būdavo apdovanojami žeme, kuri su lordo – vasalo leidimu būdavo padalinama sūnums. Šią sistemą palaikė artimi ryšiai tarp samurajų ir jų pavaldinių.
Trys pagrindiniai šiogūnatai buvo susitelkę aplink šeimas, kurios užgrobdavo valdžią ir pasisavindavo šiogūno titulą. Vieni šiogūnatų vardai yra pagal būstinės vietą (Kamakuros, Muromačio, esančio Kiote, ir Edo), kiti gavo vardus nuo valdančios šiogūnatą (Ašikagos, Tokugavos).
Istorija
[redaguoti | redaguoti vikitekstą]Šiogūno titulo istorijos pradžia siekia 794 metus, kai dar buvo naudojamas Sei-i-Taišōgun titulas, suteikiamas Imperatoriaus ir reiškiantis „didysis karvedys pavergiantis rytų barbarus“. Rytų barbarais buvo laikoma įvairūs Japonijos klanai, kurie nebuvo pavaldūs centrinei valdžiai. Kariauti su šiais klanais ir buvo siunčiami Sei – i-tai Šiogūnai Imperatoriaus vardu įsakinėjantys kariuomenei. Vienas žymiausių Sei-i Tai-Šiogūnų buvo Sakanoue no Tamuramaro (
XII amžiuje Japonijos viduje dėl įtakos varžėsi dvi įtakingos šeimos Taira ir Minamoto, po permainingos kovos galiausiai nugalėjo Minamoto klanas, kurio lyderis Joritomo pasiskelbė Imperatoriaus gynėju. 1192 Joritomo gauna Šiogūno titulą iš Imperatoriaus ir įsteigia Šiogūnatą (bakufu), karinę feodalinę valdymo sistemą, formaliai, kurios vadovu išliko Imperatorius, bet svarbiausi šalies valdymo instrumentai buvo sukoncentruoti Šiogūno rankose, įskaitant ir vadovavimą kariuomenei.[1]
Šiogūnai buvo atsakingi už šalies administravimą, taikos palaikymą, vadovavimą mūšiams bei už kitas sritis. Imperatoriaus valdžiai šalyje silpstat, Šiogūnas užėmė de facto šalies vadovo vietą. Nors šalies nominaliu valdovu išliko Imperatorius, bet jo valdžia buvo minimali, dėl to Šiogūnai galėjo primesti savo valią nenuverčiant Imperatoriaus.
Joritomo įkurtas Šiogūnatas (dar vadinamas Kamakura Šiogūnatu, pavadinimas kilęs nuo vietovės kur jis buvo įkurtas) gyvavo iki 1333 metų, O Šiogūno titulas būdavo perduodamas šeimos nariams. Nuo 1333 metų prasidėjo Kemmu restauracijos periodas, kurio metu buvo siekiama atstatyti Imperatoriaus absoliučią valdžią. Bet restauracija buvo nesėkminga ir 1338 metais buvo paskirtas naujas Šiogūnatas Ašikaga, įsikūręs Kiote, o įsteigtas Šiogūnatas truko iki 1573 metų. Vėliau sekė periodas, kurio metu nebuvo paskiriami Šiogūnai, tokia situacija tęsėsi iki trečiojo Tokugava Šiogūnato įkūrimo 1603 metais. Tai buvo pats įtakingiausias Šiogūnatas išvisų buvusių, Šiogūno valdžiai pakluso ne tik kariuomenė, daimyo, Imperatorius, bet Šiogūnai vadovavo šalies užsienio politikai, religinėms apeigoms ir kt.[2] XIX amžiuje Šiogūno valdžia pradeda silpti, Šiogūnatas pergyvena drastiškus pasikeitimus, siekiant išlaikyti valdžią, bet nesėkmingai. Paskutinis Šiogūnas Jošinobu, 1867 metais buvo priverstas perduoti valdžią Imperatoriui, prasidėjus Meidži restauracijai, davusi pradžia modernios Japonijos kūrimuisi.
Šiogūnų valdymo laikotarpiai
[redaguoti | redaguoti vikitekstą]![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6b/TokugawaYoshinobu.jpg/250px-TokugawaYoshinobu.jpg)
Šiogūnas | Valdymo laikotarpis |
---|---|
Kamakura Šiogūnatas | 1192-1333 |
Minamoto no Joritomo |
1192-1199 |
Minamoto no Joriie |
1202-1203 |
Minamoto no Sanetomo |
1203-1219 |
Kudžō Joricune |
1226-1244 |
Kudžō Joricugu |
1244-1252 |
Šinnō Munetaka |
1252-1266 |
Šinnō Korejasu |
1266-1289 |
Šinnō Hisaaki |
1289-1308 |
Šinnō Morikuni |
1308-1333 |
Šinnō Morijoši arba Šinnō Morinaga |
|
Šinnō Narijoši arba Šinnō Narinaga |
1334-1338 |
Kemmu restauracija | 1333-1336 |
Ašikaga Šiogūnatas (Ašikagos klanas) | 1338-1573 |
Ašikaga Takaudži |
1338–1358 |
Šinnō Munejoši arba Šinnō Munenaga |
|
Ašikaga Jošiakira |
1359–1368 |
Ašikaga Jošimicu |
1368–1394 |
Ašikaga Jošimoči |
1395–1423 |
Ašikaga Jošikazu |
1423–1425 |
Ašikaga Jošinori |
1429–1441 |
Ašikaga Jošikacu |
1442–1443 |
Ašikaga Jošimasa |
1449–1473 |
Ašikaga Jošihisa |
1474–1489 |
Ašikaga Jošitane |
1490–1493, 1508–1521 |
Ašikaga Jošizumi |
1495–1508 |
Ašikaga Jošiharu |
1522–1547 |
Ašikaga Jošiteru |
1547–1565 |
Ašikaga Jošihide |
1568 |
Ašikaga Jošiaki |
1568–1573 |
Tokugava Šiogūnatas (Tokugavos) | 1603—1868 |
Tokugava Iejasu |
1603–1605 |
Tokugava Hidetada |
1605–1623 |
Tokugava Iemicu |
1623–1651 |
Tokugava Iecuna |
1651–1680 |
Tokugava Cunajoši |
1680–1709 |
Tokugava Ienobu |
1709–1712 |
Tokugava Iecugu |
1713–1716 |
Tokugava Jošimune |
1716–1745 |
Tokugava Iešige |
1745–1760 |
Tokugava Ieharu |
1760–1786 |
Tokugava Ienari |
1787–1837 |
Tokugava Iejoši |
1837–1853 |
Tokugava Iesada |
1853–1858 |
Tokugava Iemoči |
1858–1866 |
Tokugava Jošinobu |
1867-1868 |
Meidži restauracija | 1868–1912 |
Išnašos
[redaguoti | redaguoti vikitekstą]Šaltiniai
[redaguoti | redaguoti vikitekstą]- Shogunate. (2007). In Encyclopædia Britannica Online: Shogunate. Žiūrėta 2007-06-05
- Shugo. (2007). In Encyclopædia Britannica Online: Shugo Žiūrėta 2007-06-05
- S. Turnbull. (2003). Samurai – The World of the Worrior. Ospreypublishing. ISBN 1-84176-740-9