Čen Šov
Čen Šov | |
---|---|
Rojstvo | Družinsko ime: Čen ( Osebno ime: Šov ( Vljudnostno ime: Čengdzuo ( 233[1] Nančong, Sečuan |
Smrt | 297 (star 64 let)[1] Luojang, Henan |
Poklic | zgodovinar, politik, pisatelj |
Državljanstvo | Šu Han Zahodni Džin |
Pomembnejša dela |
|
Sorodniki |
|
Čen Šov | |||||||
Kitajsko ime | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
Tradicionalno kitajsko | |||||||
Poenostavljeno kitajsko | 陈寿 | ||||||
| |||||||
Vietnamsko ime | |||||||
Vietnamsko | Trần Thọ | ||||||
Korejsko ime | |||||||
Hangul | 진수 | ||||||
Hanja | |||||||
| |||||||
Japonsko ime | |||||||
Kandži | |||||||
Hiragana | ちん じゅ | ||||||
|
Čen Šov (kitajsko
Najbolj znan je po svojem slavnem delu Zapisi treh kraljestev, v katerem je zabeležena zgodovina poznega Vzhodnega Hana in obdobja treh kraljestev. Zapisi treh kraljestev imajo obliko življenjepisov pomembnih osebnosti tistih obdobij. Danes so del kanona Štiriindvajsetih zgodovin Kitajske (Sanguodži).
Zgodovinski viri o Čen Šovovem življenju
[uredi | uredi kodo]Obstajata dve Čen Šovovi biografiji. Prva je v Kronikah Huajanga, ki jih je napisal Čang Ču v 4. stoletju v dinastiji Vzhodni Džin. Druga je v Knjigi Džina, ki so jo napisali Fang Šuanling in drugi v 7. stoletju v obdobju dinastije Tang.
Življenje
[uredi | uredi kodo]Svojo kariero je začel kot uradnik v državi Šu Han v obdobju treh kraljestev. Ker se ni hotel podrediti vplivnemu dvornemu evnuhu, je bil degradiran in poslan iz prestolnice. Po padcu Šuja leta 263 je Čen Šovova kariera stagnirala, dokler ga ni Džang Hua priporočil vladi Džina. Do smrti zaradi bolezni leta 297 je služboval kot državni uradnik in tajnik Džina in napisal več kot 200 spisov. Približno 30 jih je napisal skupaj s sorodniki, vendar so avtorstvo pripisali njemu.[2]
Zgodnje življenje in kariera v Šu Hanu
[uredi | uredi kodo]Čen Šov je bil rojen v poveljstvu Baši v današnjem Nančongu, Sečuan. Že v mladosti je bil znan kot marljiv, inteligenten, pronicljiv in razgledan človek. Njegov mentor je bil uradnik Šuja Čjao Džov. Pod njegovim mentorstvom je prebral Knjigo dokumentov in tri komentarje Letopisov pomladi in jeseni. Zelo dobro je poznal Zapise Velikega zgodovinarja in Knjigo Hana.[3]
Čen Šov je nato služboval kot uradnik (guange lingši) Šuja, najprej kot tajnik generala garde in zatem kot uradni knjižničar (donguan mišu lang), gospod razpršene konjenice in gospod Rumenih vrat.[4] V zadnjih letih Šuja (okoli 250–260) so se številni uradniki dobrikali Huang Havu, vplivnemu dvornemu evnuhu, da bi pridobili njegovo naklonjenost. Čen Šovova zavrnitev takšnega podložniškega vedenja je seveda vplivala ne njegovo kariero: večkrat so ga degradirali in poslali iz prestolnice.[5]
Kariera v dinastiji Džin
[uredi | uredi kodo]Po padcu Šuja leta 263 je Čen Šovova kariera stagnirala, dokler ga ni Džang Hua priporočil vladi dinastije Džin. Džang Hua je cenil Čen Šovov talent in menil, da si ni zaslužil, da je bil v Šuju degradiran in odpuščen. Čen Šov je bil priporočen kot kandidat za državno službo (šjaolin) in imenovan za pomočnika pisarja (dzuo džudzuo lang) in vršilca dolžnosti prefekta okrožja Jangping. Leta 274 je zbral in sestavil spise Džuge Ljanga, prvega kanclerja Šuja,[6] in jih predložil cesarskemu dvoru Džina. Povišan je bil v pisarja (džudzuo lang) in imenovan za džongdženga poveljstva Baši. Huajang guodži omenja, da je služboval tudi kot kancler markiza Pingjanga.[7]
Na Džang Huajevo priporočilo je Ministrstvo za osebje Čen Šova imenovalo za upravitelja poveljstva Čangguang. Čen Šov je imenovanje zavrnil z obrazložitvijo, da mora skrbeti za svojo ostarelo mater.[8]
Leta 278,[9] preden je general Du Ju sprejel svoje imenovanje za poveljnika vojaških sil Džina v provinci Jing, je Čen Šova priporočil cesarju Vuju in izjavil, da je Čen Šov sposoben služiti kot gospod Rumenih vrat ali gospod razpršene konjenice. Cesar Vu je Du Jujev predlog sprejel in Čen Šova imenoval za revizorja (juši dzišu).[10][11]
Džin Šu omenja, da je Čen Šov po materini smrti vzel dopust in ji izpolnil zadnjo željo, da bi bila pokopana v Luojangu. Za slednje je bil kaznovan in degradiran, ker je pokop v Luojangu in ne v domačem Anhanu v tistem času pomenil kršitev spodobnosti.[12] Huajang guodži dogodke opisuje drugače. Pokojna je bila Čen Šovova mačeha in ne njegova biološka mati, ki ni želela biti pokopana v Anhanu kot njegov oče.[13]
Pozna leta
[uredi | uredi kodo]Knjiga Džina (Džin šu) omenja, da je bil Čen Šov mnogo let po degradaciji imenovan za pomočnika (džongšudzi) prestolonaslednika Sima Juja, vendar te dolžnosti ni sprejel.[14] Umrl je leta 297 zaradi bolezni, star 65 let.[1]
Kronike Huajanga drugače opisujejo dogodke pred Čen Šovovo smrtjo. Čen Šov je bil imenovan za prestolonaslednikovega svetovalca, vendar je bil po njegovi odstavitvi leta 299 prerazporejen na položaj spremljevalca. Njegov položaj ob smrti ni odražal njegovih talentov in dosežkov in mnogo ljudi je menilo, da se mu je zgodila krivica.[15]
Zapisi treh kraljestev
[uredi | uredi kodo]![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/63/Text_of_the_Wei_Zhi_%28%E9%AD%8F%E5%BF%97%29%2C_297.jpg/220px-Text_of_the_Wei_Zhi_%28%E9%AD%8F%E5%BF%97%29%2C_297.jpg)
Nekje v 3. stoletju po letu 280[16] je Čen Šov napisal svoje življenjsko delo Zapisi treh kraljestev (Sanguodži) v 65 zvezkih. Zapisi opisujejo zgodovino poznega Vzhodnega Hana in obdobje treh kraljestev. Besedilo je bilo razdeljeno na tri dele – Knjigo Veja, Knjigo Šuja in Knjigo Vuja in sestavljeno predvsem iz življenjepisov pomembnih oseb iz tistega obdobja.
Čen Šov je za svoje delo prejel priznanje svojih sodobnikov in bil hvaljen kot odličen zgodovinar. Približno v tistem času je pisal zgodovino Veja tudi zgodovinar Šjahov Džjan, ki je potem, ko je prebral Zapise treh kraljestev, uničil vse svoje zapise.
Druga dela
[uredi | uredi kodo]Knjiga Džina omenja, da je Čen Šov v svoji zgodnji karieri v dinastiji Džin zbiral in urejal spise Džuge Ljanga. Zbrano delo se je imenovalo Zbirka kanclerja Šuja Džuge Ljanga (Šu šjang Džuge Ljang dži).[17] Kronike Huajanga omenjajo, da je Džang Hua kasneje predlagal cesarju Vuju, da bi besedilo reorganiziral in sestavil v 24 zvezkih. Ker je takrat tudi Šov Ljang sam raziskoval delo Džuge Ljanga, se je njegovo delo precej razlikovalo od prvotne Čen Šovove različice. Končna različica besedila se je imenovala Spomini Džuga Ljanga (Džuge Liang guši). [18]
Od konca obdobja džjanvu (25–56 n. š.) v Vzhodnem Hanu je več avtorjev napisalo knjigo Življenjepisi slavnih ljudi iz Bašuja (Baš Čidžju Džuan) v desetih zvezkih, ki se Čen Šovu zdela premalo izčrpna in jo je razširil na Življenjepise slavnih ljudi iz province Ji (Jibu čidžju džuan Ji) v desetih zvezkih.[19] Njegovo delo je uradnik Ven Li predstavil cesarju Vuju, ki je Čen Šova pohvalil.[20]
Med druga Čen Džovova dela spadajo: Zapisi starodavnih držav (Gu guo dži) v 50 zvezkih,[19][21] Razprava o birokraciji (Guansi lun) v sedmih zvezkih, ki je razpravljala o reformah in uporabila zgodovinske zglede, Razlaga tabujev (Ši ji), Guang Guo Lun[22] in Spomeniki pomembnih uradnikov Cao Veja (Vej mingčen džov).[23]
Sklici
[uredi | uredi kodo]- ↑ 1,0 1,1 1,2 1,3 (
元康 七 年 ,病 卒 ,時 年 六 十 五 。) Jin Shu vol. 82. - ↑ (凡壽
所 述作 二 百 餘 篇 ,符 、蒞、階 各 數 十 篇 。二州先達及華夏文士多為作傳,大 較如此。) Huayang Guozhi vol. 11. 08. - ↑ (
少 受學於散騎 常 侍 譙周,治 《尚書 》、《三傳 》,銳 精 《史 》、《漢 》。聰 警敏識,屬 文 富 豔。) Huayang Guozhi vol. 11. 08. - ↑ (
初 應 州 命 ,衛 將軍 主 簿 ,東 觀 秘書 郎 ,散 騎 、黃門 侍 郎 。) Huayang Guozhi vol. 11. 08. - ↑ (
陳 壽 ,字 承 祚,巴 西安 漢 人 也。少 好學 ,師事 同 郡 譙周,仕 蜀 為 觀 閣 令 史 。宦人黃 皓 專 弄 威 權 ,大臣 皆 曲 意 附 之 ,壽 獨 不為 之 屈 ,由 是 屢被譴黜。) Jin Shu vol. 82. - ↑ Roberts 1991, p. 946.
- ↑ (
出 為平 陽 侯 相 。) Huayang Guozhi vol. 11. 08. - ↑ (
中書 監 荀勗、令 張 華 深 愛 之 ,班 固 、史 遷不足 方 也。 ...華 表 令 兼 中書 郎 。而壽《魏 志 》有 失 勗 意 ,勗 不 欲 其處內,表 為 長廣 太守 。) - ↑ Zizhi Tongjian vol. 80.
- ↑ (
杜 預 將之 鎮,複 薦 之 於帝,宜 補 黃 散 。由 是 授御史 治 書 。) Jin Shu vol. 82. - ↑ (鎮南
將軍 杜 預 表 為 散 騎 侍 郎 ,詔 曰:「昨 適用 蜀 人壽 良 具 員 。且可以為侍 御 史 。」) Huayang Guozhi vol. 11. 08. - ↑ (以母
憂 去 職 。母 遺言 令 葬 洛陽 ,壽 遵其志 。又 坐 不 以母歸 葬 ,竟被貶議。) Jin Shu vol. 82. - ↑ (
繼母 遺 令 不 附 葬 。以是見 譏 。) Huayang Guozhi vol. 11. 08. - ↑ (
後 數 歲 ,起 為 太子 中 庶子 ,未 拜 。) Jin Shu vol. 82. - ↑ Zizhi Tongjian vol. 83.
- ↑ (
吳 平 後 ,壽 乃鳩合 三 國史 ,著 魏 、吳 、蜀 三 書 六 十 五 篇 ,號 《三國志 》 ... ) Huayang Guozhi vol. 11. 08. - ↑ (
撰 《蜀 相 諸 葛 亮 集 》,奏 之 。) Jin Shu vol. 82. - ↑ (
華 又 表 令 次 定 《諸 葛 亮 故事 》,集 為 二 十 四 篇 。時 壽 良 亦 集 ,故 頗不同 。復 入 為 著作 。) Huayang Guozhi vol. 11. 08. - ↑ 19,0 19,1 (
壽 又 撰 《古 國 志 》五 十 篇 、《益 都 耆舊傳 》十 篇 ,余 文章 傳 於世。) Jin Shu vol. 82. - ↑ (
益 部 自 建 武 後 ,蜀 郡 鄭 伯 邑、太 尉 趙 彥信,及漢中陳 申 伯 、祝 元 靈 ,廣 漢 王 文 表 ,皆 以博學 洽 聞,作 《巴 蜀 耆舊傳 》。壽 以為不足 經 遠 ,乃並巴 漢 撰 為 《益 部 耆舊傳 》十 篇 。散 騎 常 侍 文 立 表 呈 其《傳 》,武 帝 善之 。) Huayang Guozhi vol. 11. 08. - ↑ (...
又 著 《古 國 志 》五 十 篇 ;品 藻 典雅 。) Huayang Guozhi vol. 11. 08. - ↑ (
上 《官 司 論 》七 篇 ,依據 典故 ,議 所 因 革 。又 上 《釋 諱 》、《廣 國論 》。) Huayang Guozhi vol. 11. 08. - ↑ Wei Zheng; in sod., ur. (1973) [636]. »33:
志 第 28經籍 二 «.隋 書 [Book of Sui]. Beijing: Zhonghua Publishing. str. 973.
Viri
[uredi | uredi kodo]- Chang Qu. (ok. 4. stoletja). Kronike Huajanga (Huayang Guozhi).
- Fang Xuanling (ur.) (648). Knjiga Džina (Jin Shu).
- Pan Mei (ok. 19. stoletja). Sanguozhi Kaozheng (
三國志 考證 ; Raziskava Zapisov treh kraljestev). - Luo, Guanzhong (2007). Three Kingdoms: A Historical Novel. Zv. IV. Prevod: Roberts, Moss. Beijing: Foreign Languages Press. ISBN 978-7-119-00590-4.
- Sima, Guang (1084). Dzidži tongdžjan.
- Zhao Yi (1795). Ershi'er Shi Zhaji (
二 十 二 史 劄記; Opombe k Štiriindvajsetim zgodovinam).